154 J. A. AMILOX 



För avdikning ar knir clhr mossar och försiimpade skogsmarker 

 synes skogsstaten ursprungligen icke hava hyst samma stora intresse som 

 för skogsodUng, vilket bl. a. synes därav, att ytvidden avdikad mark 

 och därför utgiven kostnad varit ganska liten, ehuru ä prästskogarna 

 förekomma betydande arealer av kärr och mossar, vilka med fördel skulle 

 knnna torrläggas. Detta gäiler bl. a. södra och mellersta Sveriges ofta 

 mycket bördiga alkärr. Även beträffande b\-ggandet av nya eller bätt- 

 randet av äldre tra^isportleder måste framhållas, att ganska litet åtgjorts 

 från skogsförvaltningens sida, och detsamma gäller aiiställandet ai> fasta 

 skogsarbetare. Den ringa verksamheten i dessa avseenden torde nog till en 

 stor del bero därpå, att skogsförvaltningen till följd av alla sina andra göro- 

 mål icke haft tillräcklig tid. I vissa fall torde dessutom tidigare en 

 viss knapphet på medel gjort sig gällande. Ifrågavarande åtgärder äro också 

 ofta svårare att genomföra å prästskogarna än exempelvis ä kronoparkerna. 

 Detta beror i första hand på de prästerliga fastiglieternas administrations- 

 system. Detta drager en mycket skarp gräns mellan skogen å ena samt in- 

 ägojorden å andra sidan. Den senare skall utarrenderas på tjugo år, och 

 detta skall icke allenast ske med inägojorden till själva bostället utan 

 även med å skogen befintliga torp och lägenheter. Dylika få sålunda 

 icke begagnas såsom boställen eller lägenheter åt fasta skogsarbetare, 

 även om de skulle vara aldrig så behövliga eller lämpliga därför, och 

 ej heller kan skogsförvaltningen i arrendekontrakten få inryckt bestäm- 

 melser om arbetsprestationer å skogen. Detta skulle likväl i många 

 fall vara av stor betydelse för skogshushållningen, och för arrendatorer 

 och brukare skulle det innebära en värdefull och trygg arbetsförtjänst, 

 vilken särskilt i trakter med svagt jordbruk skulle väsentligen förbättra 

 deras ställning. Den i författningen så konsekvent genomförda skillna- 

 den emellan skogen och inägojorden gör det också ofta svårt att 

 lösa spörsmål och genomföra åtgärder, vilka beröra fastigheten i dess 

 helhet. En omständighet, som också måste tillmätas stor betydelse, är 

 de särskilda skogarnas ringa ytvidd. I genomsnitt för landets alla präst- 

 skogar uppgår medelarealen icke till mera än 1 1 1 hektar. Skogarna 

 ligga dessutom ofta fördelade på ett flertal skiften, vilka i regel hava 

 en mycket olämplig form. Ofta äro de långa och smala, och i andra 

 fall äro de söndersprängda av inägor. Denna skogarnas ganska ringa 

 ytvidd och dåliga skiftesform försvårar och förhindrar torrläggning och 

 vägbyggnad, därigenom att avlopp och utfart vanligen komma att gå 

 genom grannarnas område, varigenom utförandet av förenämnda åtgärder 

 blir beroende av grannarnas vilja. De kunna sålunda icke genomföras 

 enbart efter ett beslut av de skogliga myndigheterna, utan härför erfordras 



