CARL OLDERTZ 



OM ORSAKER TILL EFTERGRONING 

 HOS NORRLANDSTALLENS FRÖ. 



Först under det senaste decenniet har eftergronin<^en hos frö av 

 norrlandstall blivit mera uppmärksammad. Om den än tidigare 

 varit observerad, ' gjordes den emellertid ej då till föremål för några 

 undersökningar vare sig i syfte att konstatera dess betydelse eller för 

 att utröna dess orsaker. Likväl torde man med skäl kunna säga, att 

 denna företeelse är av stort intresse, såväl ur teoretisk som praktisk syn- 

 punkt och i synnerhet för skogsbruket inom de norra delarna av Sverige. 

 Med eftergroning mena vi det förhållandet, att en del utsådda frön 

 icke gror under första vegetationsperioden utan övervintrar en eller kanske 

 flera gånger före groningen. 



Under den tid det utsådda fröet sålunda vilar, är det utsatt för en 

 mängd kalamiteter. Sä t. ex. kunna småfåglar, sorkar och möss äta upp 

 det, det kan angripas och dödas av mögel o. s. v. Det är klart, att ju 

 längre fröet ligger på marken efter sådden, dess större möjligheter ha 

 ovannämnda skadegörare att infinna sig och åstadkomma nedsättning i 

 groningsresultaten. Det är ej osannolikt, att självsätt frö är förhållande- 

 vis mest utsatt för dylika skador. Detta frö täckes ju ej av jord, då 

 det fallit till marken, utan ligger mera öppet, visserligen kanske ofta 

 nedborrat i mossa eller dolt av barr, men dock lättare tillgängligt för 

 skadedjur. 



Föreståndaren för Skogsförsöksanstaltens norrlandsavdelning, jägmäs- 

 tare E. WiBKCK" har pä provytor, dels vid Bispgården och dels vid 

 Gällivare, påvisat en avsevärd eftergroning a\' frö, härstammande frän övre 

 Norrland. En viss lagbundenhet tyckes härutinnan göra sig gällande, 

 vilken enligt WiKKCK kan uttryckas på följande sätt: 



' Alex. M.\ass, KrömängJen vid rutsådd av tall- ocli granfrö. — Medd. fr. Statens Skogs- 

 försuksanstalt, h. 4, 1907. 



- Edv. Wibf.ck, Det norrKHndska tallfröets grobarhet. — Medd. fr. Statens Skogsför- 

 söksanstalt, h. 17, nr. I — 2, 1920. 



