F.XKURSIONEN TII.L NORGK 1920 199 



sträckning. En liten lärkplantering från 1901 på 10 ars yta visar tydligt vad 

 man här kan vänta sig av detta kraftigt tillväxande och värdefulla trädslag. 

 Vidare niä nämnas en plantering av Ijalsamgran, som växer storartat, men 

 som redan i betydlig grad har varit hemsökt av rotröta och honungssvamp. 

 Detta trädslag är därför knappast att anbefalla till plantering i större utsträck- 

 ning. Några små planteringar av bok och ek ha heller icke slagit väl till.» 



Då allt detta vetande blivit jjraktiskt inhämtat och liilkaravanen åter är 

 färdig till start, bär det med rask fart ner mot Hamar. 



För dem, som ej hade förmånen att få deltaga i »norska resan», skulle jag 

 vilja göra den erinringen : far till Hamars järnvägsrestaurang, om Ni vill äta 

 en riktigt hejdundrande måltid ! 



Om jag påminner om Sveriges 'lillberga, sä kommer denna — under svält- 

 och kristiden sä frekventerade ort — till korta. Visserligen hade väl den 

 alltid sä omtänksamma norska exkursionsledningen ett finger med i spelet vid 

 den goda och rikliga supé, vi fingo inmundiga pä Hamars bangård denna 

 kväll, men det sades i alla fall att stället alltid är flott. 



Efter tack och farväl till våra charmanta bilförare bar det så vidare ut- 

 med Mjösens strand — per järnväg i abonnerade vagnar förbi det historiska 

 Eidsvold mot Kongens by, om vilken »de svenske» sjunga i omkvädet till 

 sin visa: 



»oh, den Kongens by 



oh, den Kongens by 



Just den byen gör oss glad och säll 



oh, så säll, sä säll, så säll.» 



Och visst gjorde den Kongens by en glad och säll ! Åtminstone under- 

 tecknad, som bredvid sitt rum på det anvisade hotellet fann en stor porslins- 

 bassäng med riklig tillgäng pä varmt och kallt vatten. Det var underbart 

 efter allt dammet i bilkortegen, där »man tuggat sand, ibland, pä Mjösens 

 fagra strand», som den gladaste frun i sällskapet med sin goda sångröst 

 föredrog under tågresan mellan Hamar och Kristiania. 



Då man nästa morgon i glödande solsken begav sig ut på den livliga 

 »Carl-Johan» fick man — som jag erfarit vid flera föregående sommarbesök 

 i Kristiania — en bestämd känsla av den sydländskhet, som präglar staden 

 vid fjorden med de ljumma vindarna från söder och den mäktiga muren mot 

 allt kallt nordanifrän. 



Då de norska skolorna ej sluta förr än till i juli är staden ej heller som- 

 mardöd vid denna tid. Sydländska i sin män verka också Kristianiadamerna 

 i ljusa luftiga toiletter med fladdrande chiffonchalar sä mycket mindre kon- 

 servativa än stockholmskan i sin obligatoriska tailormade mitt i stekheta som- 

 maren. Pä bänkarna under de lummiga lindarna i Carl Johans gate sitter 

 alltid fullt med folk, som ej se ut att ha bråttom, medan överallt i butiker 

 och på trottoarer råder ett rörligt liv. Allt som allt: man får känslan av en 

 stad i södern och vi, som äro komna frän östan om Kölen, ha en stark för- 

 nimmelse av den ljuvliga känslan att vara »ute på vift». 



Truppen av glada och snattrande svenskor möta upp från sina olika hotell 

 i Grands stora läsrum för att en massa bege sig till Bygdo allé n:r 17, där 

 fru Gulla Kl^r inviterat till lunch i sitt vackra hem. 



