248 



IN MEMORIAM 



strövade han sina skogar med gall- 

 ringskroken i hand, ledande, ordnande 

 och förbättrande alltid och överallt. 

 Lika befogat som han kallas den 

 svenska jaktens förste målsman lika 

 befogat kan man ställa honom främst 

 bland skogsvärdarna inom hans fär- 

 derneprovins. Lika väckande och in- 

 tresserad jaktvårdare greve Thott 

 var, lika kunnig och framsynt skogs 

 skötare var han. Intresset för jakten 

 kom honom aldrig att förgäta sko- 

 gen, och nog visste han att hans 

 kära rådjur och harar gjorde skada 

 på skogen, men därför sparade han 

 ej heller på kostnader för skogarnas 

 fredande. 



Sina framstående egenskaper som 

 skånsk skogsman fick han också officiellt erkända, då han blev den förste 

 ordföranden i Malmöhus läns skogsvårdsstyrelse, en plats som han behöll 

 intill dess andra mera krävande uppdrag för mycket inkräktade på hans tid. 

 Ett genomgående drag för greve TuOTT som jaktvårdare såväl som 

 skogsman var att han aldrig gav sig in på annat än det han visste passa 

 för de lokala förhållandena. Kostsamma försök med exotiska trädslag 

 eller främmande viltarter inlät han sig ej på, innan han genom att noga 

 hava studerat deras biologi fann säkra förutsättnmgar för dem att trivas 

 finnas på svensk botten. 



På sitt stora gods hade greve Thott tillvunnit sig icke blott aktning 

 och vördnad utan även genom sitt rättframma okonstlade sätt tillgiven- 

 het och kärlek. 



Dödsbudet bragte därför sorg och saknad till många hem som med 

 vänskapens och vördnadens band voro fästa vid honom. För alla dem 

 som haft den stora förmånen att komma i personlig beröring med greve 

 Thott skall hans minne vara det soligaste och käraste, då de i honom 

 ej blott sågo den nitiske, för allt och alla varmt intresserade godsher- 

 ren, den friborne jägaren av Guds nåde utan även den trofaste, flärdfrie 

 vännen, riddersmannen utan vank och tadel i ordets vackraste bemärkelse. 

 Länge kommer hans minne att överleva honom, längre än de skogar, han 

 med varsam, förstående hand uppdragit och vårdat och som, om jag så får 

 säga, personligen vittna om husbondens nit. Ty den sanne föregångsman- 

 nens verk förgås ej hur tiden än rullar undan. 



Carl von Schönberg. 



