254 SVEN PETRINI 



annan viktig synpunkt j^aller avkastningen frän skogen jämförd med gall- 

 ringarnas styrka, och här spelar det naturligtvis en stor roll, vilka träd- 

 slag man sysslar med. I Couvet är silvergranen huvudträdslaget, och 

 om detta träd gäller att ingreppen ej få göras starka på en gång utan 

 oftare upprepade och svaga. Om vi tänka oss 3 % av virkeskapitalet 

 såsom en normal beskattning, skulle ju detta med lo-årig omloppstid 

 betyda, att varje gallring måste göras till en styrka av 30 % av ku- 

 bikmassan. Detta skulle innebära ett alldeles för kraftigt ingrepp i be- 

 ståndet — tillväxten skulle sjunka och marktillståndet kunde försämras. 

 I själva verket tar BlOLLEV knappast ut mera än 2,5 % av virkeskapi- 

 talet, varför hans huggningar med 6-årig omloppstid vanligen ej omfatta 

 mer än en 15 % gallring, vilket nog kan sägas vara ungefär normalt för 

 silvergranskogen, även om det förefaller en svensk skogsman väl lågt 

 tilltaget. Den trösten finns ju alltid för vännerna av starkare gallrings- 

 former, att experimenten med tiden kunna komma att uppvisa, att det 

 går för sig med starkare huggningar också i fråga om silvergran. Man 

 får emellertid komma i håg vilken skogstyp det här gäller, nämligen 

 blädningsskogen. I den regelrätta blädningsskogen skola alla storleks- 

 klasser finnas representerade — ■ från de minsta till största. De dimen- 

 sionsklasser, som vid avverkningen ge den största kubikmassan d. v. s. 

 de grövsta träden, äro naturligtvis ej så många per hektar, eftersom även 

 de övriga dimensionsklasserna skola fä plats, och detta är ju enligt t. ex. 

 U. Wallmo just själva kärnan i blädningsprincipen, att de större träden 

 skola beredas stort utrymme. 



Skogsskötselns mål är i Couvet att frambringa ett stationärt tillstånd, 

 så att skogen vid varje inventering håller samma kubikmassa. Avverk- 

 ningen blir i en dylik skog exakt lika stor som tillväxten. Det blir följ- 

 aktligen ett viktigt problem att bestämma, huru stort normalförrådet per 

 har bör vara, och därefter blir den tekniska uppgiften att behandla skogen 

 på ett sådant sätt, att dess tillväxt blir ett maximum. 



På detta sätt uppfattar BiOLLEY problemställningen, och han arbetar 

 i konsekvens därmed. För varje avdelning söker han avgöra, om den 

 har för högt eller för lågt virkesförråd, och han fastställer efter egen 

 och andras erfarenhet ett provisoriskt normalförråd, som för en viss av- 

 delning exempelvis uppgår till 350 sylve per har. Detta belopp kallas 

 i »kontrollmetodisternas» terminologi avdelningens ctale, och förvaltaren 

 arbetar på att uppnå detta värde. Finner han att ett bestånds étale är 

 satt för högt eller för lågt, ändrar han värdet för att med den nya ut- 

 gångspunkten experimentera vidare. 



De huggningar, som verkställas i Couvet, gå i allmänhet ut på att 

 framställa grova dimensioner, eftersom de största träden producera den 



