266 AXK.I. SCIIARI) 



Alla yltre förhållanden förete har stora likheter med svenska, och det 

 är väl just detta, som är anledningen till att den svenske emigranten 

 efter landstigningen i Xevv York i regel omedelbart fortsätter resan till 

 Minneapolis, där välvilliga svensk-amerikanare skyndsamt befria honom 

 från långa och svårultalade svenska namn och resolut döpa om honom 

 till Anderson eller Johnson. Och från Minneapolis bär det oftast direkt 

 ut i timmerskogen i nordöstra Minnesota. 



Medan avverkningarna i västra och sydligare delarna av Förenta Sta- 

 terna pågå med ungefär samma intensitet året runt, märker man här en 

 tydlig koncentration på vinteravverkningarna, då man i allmänhet kan 

 påräkna omkring fem månaders slädföre. 



Terrängen är relativt jämn, floderna och de mindre vattendragen mesta- 

 dels flottbara, ehuru mycket litet göres för att underlätta flottningen. 

 Av flottledsbyggnader ser man egentligen endast spardammar, sällan 

 någon strandskoning', varför även stundom förekommande strandrens- 

 ningar lämna de ypperligaste resultat. 



Minnesota och Wisconsin hava sedan gammalt kallats »The Home of 

 the White Pine», We}'muthtallens hem. Nu har man snarare anledning 

 att kalla dessa stater »The Grave of the White Pine». Allt längre och 

 längre bort från sågarna har timmerskogen trängts undan. I yxans 

 spår har skogselden följt, och där fordom nordanvinden susade i höga, 

 mörka tallkronor, färdas man nu över kalhuggna, avbrända marker. Meter- 

 höga stubbar vittna om det oerhörda slöseriet. Miltals kan man vandra 

 på kullfallna jättestammar utan att foten rör marken. 



Över sådana oändliga, tröstlösa marker kom jag en gnistrande kall 

 februaridag förra året trampande på snöskor upp mot det timmerläger, 

 där jag sedan tillbragte nära sex veckor (tig. i). 



Timret från den av mig besökta avverkningstrakten drevs dels på en 

 skogsjärnväg direkt ned till sågen i den lilla staden Cloquet, dels ned 

 till ett mindre, flottbart vattendrag, »The White Face River», vilken 

 utfaller i S:t Louis River, som i sin tur flyter genom Cloquet. Den 

 korta tiden tillåter mig ej att uppehålla mig vid mina erfarenheter från 

 det s. k. järnvägslägret, utan skall jag endast något mera i detalj be- 

 skriva och med skioptikonbilder illustrera anläggningar och olika arbeten 

 vid det s. k. slädlägret, där all utdrivning verkställdes med hästar. 



Lägret var byggt för en beräknad tid av tre år samt rymde c:a 150 

 man och 60 hästar. Avverkningstiden beräknades till 4 å 5 månader, 

 under vilken tid omkring 5 miljoner »feet board measure» eller omkring 

 12,000 m' skulle drivas ned till vattendraget. Innan jag går vidare bör 

 kanske nämnas, att man i Amerika överallt räknar med »feet board 

 measure», d. v. s. en kvadratfot med en tjocklek av en tum eller så- 



