278 AXKI, SlllARI) 



nämligen lätt med snö, dragés med slädarna och mäste skövlas upp, 

 varjämte den i hög grad påskyndar snösmältningen. 



En god »road monkey» startar tidigt på morgonen, innan första las- 

 set kommit i gång. Han medför då ett antal omsorgsfullt sammanbun- 

 tade höknippor, vilka utläggas på erforderliga ställen i slädspåren. Som 

 förut nämnts, prövas varje svårare backe redan på hösten, varför han i 

 regel exakt vet, hur många höknippor som erfordras på de olika ställena. 

 I särskilt svåra backar, där man konstant har en man för att ombesörja 

 bromsningen, brukar denne springande medfölja lasset, lägga ut nya hö- 

 tappar, så snart det går för fort, eller taga bort andra, om lasset hotar 

 att stanna. 



Härifrån vill jag nu övergå till själva avverkningen. Några som helst 

 hans\n till äterväxt eller skogsvård tagas ej. Stämpling förekommer 

 aldrig annat än pä statsskogar, utan hugges kalt, d. v. s. allt timmer- 

 dugligt virke tages, och till följd av de höga prisen på trävaror och den 

 alltmera tilltagande knappheten pä skog, går man numera ned ända till 

 ö tum i topp. 



Vid den av mig besökta avverkningen höggs denna vinter endast tim- 

 mer, ehuru ofta även sleepers, stolpar och pappersved hugges samtidigt 

 av s. k. »jobbers», vilka ha avverkningen på kontrakt och av bolaget 

 erhålla ett visst pris pr styck eller pr famn. Oftast komma dessa job- 

 bers först sedan allt timmer uttagits, men nästan lika ofta besparas bo- 

 laget denna efteravverkning, enär skogselden redan påföljande sommar 

 tagit, vad som återstår. Det inses ju lätt, vilken oerhörd eldfara det 

 ligger i allt det ris och avfall samt i de grova toppar, vilka kvarlämnas 

 på hyggena, varjämte de höga, präktiga stubbarna erbjuda ett gott bränn- 

 material. Häftiga åskväder med blixtslag förorsaka en stor del av el- 

 darna och föga eller ingen nederbörd befrämja dem. Vidare utgöra alla 

 amatörjägare, vilka mot ett jaktpass för fem dollars erhålla rätten att på 

 hösten skjuta en hjort, en stor eldfara. Stora flertalet av dessa jägare 

 äro fabriksarbetare och bodbiträden, vilka ej ha den ringaste aning om 

 skogsliv, utan lämna lägereldarna brinnande. Mera sällan förekommer 

 den förr mycket vanliga företeelsen att indianerna antände skogen för 

 att erhålla goda jaktmarker. Hjortarna beta nämligen begärligt på de 

 lövträdsknoppar och den frodiga gräsväxt, vilka äro en följd av branden. 

 I de allra flesta stater bjuder numera lagen, att toppar och avfall skola 

 brännas inom ett år efter avverkningen, men denna bränning sker syn- 

 nerligen slarvigt och föranleder lätt skogseld (fig. lo), om den ej företages 

 vid rätta tidpunkten. 



De i denna trakt viktigaste trädslagen äro: 



