Lim -R AT UR X7 



skikt hava mindre vattenhalt än ängsmarken utom under mycket torra somrar, 

 vilket sammanhänger därmed, att ängsmarken behåller vattnet i sina översta 

 lager men skogsmarken släpper igenom det till djupare lager. 



Beträffande markens genomsläpplighet och insilningstiden framhålles det stora 

 motstånd, som torr kalmark och torr vegetation göra mot att luktas av vattnet, 

 något som försvårar och försenar såväl nederbördens inträngande i marken 

 som dess avrinning på ytan. Detta motstånd är mindre i skogsmarken, som 

 aldrig blir så torr, men stort, där marken är täckt av gräs och örter. Försök 

 visade, att det tog 50 gånger längre tid för nederbörden att intränga i ängs- 

 mark än i skogsmark och att genomsnittligt markytans genomsläpplighet var 

 7 gånger större i Sperbelområdet än i Rappenområdet. 



Rörande betydelsen av det infiltrerade vattnet för avrinningen framgick det, 

 att i Sperbelbäcken det infiltrerade vattnet spelar en mycket stor roll för av- 

 rinningen, i det att vid ringa avrinning 73 — 83 ?„ av den totala vattenmängden 

 utgöres av dylikt vatten. I Rappenområdet åter är detta vatten av mycket 

 mindre vikt, så att vid torra tider vattenmängden t. o. m. minskas på den nedre 

 sträckan ovan matstället, d. v. s. att tillrinningen från infiltrationsvattnet är 

 mindre än förlusten genom avdunstning. Genomsnittligt beräknar förf. att i 

 Rappenbäcken blott 40 — 56 % vid liten avrinning utgöras av infiltrations- 

 vatten. Det framgår härav, att skogsmarken utan tvivel lämnar mera infiltra- 

 tionsvatten än den skogfria marken, såsom ju också i allmänhet antagits (jml 

 t. ex. Wallén, Axel, Nederbörd, avrinning och avdunstning i Lagans vatten- 

 område 2, i Tekn. Tidskr. Väg- och Vattenbyggnadskonst h, 3 1920, s. 19, 

 26). Än mera framgår detta, om hänsyn tages till källornas betydelse för 

 Rappenområdets avrinning, i vilket fall förf. beräknar, att blott 20 % av 

 Rappenbäckens lågvattenmängd härstammar från infiltrationsvatten. I skogs- 

 marken avrinner i stort sett vatten aldrig på ytan, utan det tränger genast 

 på djupet till huvudrotnivån. 



Rörande skogsmarkens och den skogfria markens avdunstning anför förf. talrika 

 egna och andras försök. I nmt tal anser han, att kalmark avdunstar c:a 3 

 gånger så mycket som marken i tät skog. Han beräknar markavdunstningen i 

 Sperbelområdet till 123 mm, i Rappenområdet till 303 mm. Transpirationen 

 i Sperbelområdet åter beräknar han till 300 mm, medan motsvarande siffra i 

 Rappenområdet utgör 134 mm. Därvid utgår förf. frän att skogsträden av- 

 dunsta 3,000 m' per har, ängs- och åkerväxterna 1,300 m' per har och hed- 

 vegetationen 630 m' per har. Sammanlagt blir därför avdunstningen i Sperbel- 

 området 423 mm, i Rappenområdet 437 mm. Förf. betonar, att sålunda i 

 denna del av Schweiz ängs- och åkerjorden avger minst lika mycket som och 

 sannolikt mera vatten till atmosfären än skogen, en uppfattning som är be- 

 tydligt avvikande från exempelvis HomÉns (Jmf. Homi':n Th., Våra skogar 

 och vår vattenhushållning, Helsingfors 19 17). 



Efter dessa detajundersökningar, övergår förf. till den egentliga framställ- 

 ningen av förhållandet mellan nederbörd och avrinning under olika förhållanden 

 och belyser den med ett mycket stort antal exempel jämte diagram. 



Vid hastig snösmältning bliva högvattenmängderna och totalavrinningen i 

 skogsområdet betydligt mindre än i det skogfria området, beroende på skogs- 

 markens stora uppsamlingsförmåga. 



Vid häftiga byvädersregn blir maximiavrinningen t Sperbelbäcken ävenledes 

 betydligt lägre än i Rappenbäcken i regel blott '/., eller '/.,. Högsta vatten- 



