8x LITTKRATUR 



mängden uppmättes i Sperbelbäcken till 0,817 ™7^ ' Rappenbäcken till 3,1 

 m'/s. Den samtidiga totalavrinningen vid dylika flöden är också i Sperbel- 

 området blott c:a hälften av Rappenområdet. Av byvädersnederbörden avrinner i 

 regel blott en jämförelsevis ringa del, och avrinningsprocenten är mindre, 

 ju torrare marken är. I skogsområdet är avrinningsprocenten alltid mycket 

 mindre än i det skogfria området. Avrinningen är givetvis i hög grad bero- 

 ende på föregående tids väderlek. 



Vid långvariga landregn avrinner däremot en mycket större del av neder- 

 börden och avrinningsprocenten kan i båda områdena stiga till go %. Maximal- 

 och totalavrinningen är somliga gånger större i det ena området, andra gånger 

 i det andra, beroende på markens vattenhalt efter den föregående väderleken 

 och på regnets förlopp och varaktighet. Dessa olikheter visa, att skogens 

 magasineringsförmåga mycket litet sammanhänger med trädkronornas inverkan 

 pä nederbörd och avdunstning. Om marken efter föregående fuktig väderlek 

 är rik pä infiltrationsvatten, förlorar skogsmarken sin magasinerineringsförmåga 

 och blir tvärtom mäktig att genom avgivande helt eller delvis av det gamla 

 vattenförrådet åstadkomma större avrinning än den skogfria marken. Därav 

 kan det förklaras, att efter ett häftigt långvarigt landregn med stark avrinning 

 från skogsområdet, marken återfår sin magasineringsförmåga, så att ett nytt 

 dylikt landregn ej åstadkommer stark avrinning. Förklaringen till dessa in- 

 tressanta egenskaper hos skogsmarken i förhållande till landregnen anser förf. 

 ligga däri, att de av vatten fyllda magasinen av den rikliga nederbörden lik- 

 som pressas ut under hydrauliskt tryck. 



Efter långvariga värme- och torrperioder om sommar och höst på i'/» till 

 3 månader avrinner uti Sperbelomrädet alltjämt 1,6 — 4,1 per sekund och km'^, 

 medan uti Rappenområdet under veckor till månader avloppslöshet inträder, 

 så att i trakter, där sjöar och glacierer saknas och underjordisk vattentillförsel 

 ej äger rum, skogen är att betrakta såsom vattenmagasin. Då sålunda skogs- 

 marken alltid lämnar vatten, anser förf. det orätt att betrakta skogarna såsom 

 uttorkande marken, såsom man velat göra med stöd av markfuktighetsbestäm- 

 ningen och mätningar av grundvattenståndet. Också på torravrinningen in- 

 verkar den föregående väderleken mycket, så att regnbrist och stark avdunst- 

 ning om våren och försommaren spela större roll för markens och bäckamas 

 vattenföring om sommaren än högsommarens torka. 



Om vintern utövar skogen en mycket stor utjämnande inverkan på avrin- 

 ningen, i det att vid inträffade töväder mycket mindre vatten avrinner än i 

 det skogfria området, medan under köld- och torrperioderna skogens vatten- 

 drag matas mycket rikligare. I Sperbelbäcken nedgick alltså avrinningen vid 

 de längsta köldperioder ej under 4,1 per sek. o. km-, medan i det andra om- 

 rådet avrinningen upphörde för veckor. Även under den kalla, torra vinter- 

 tiden är det alltså skogen, som matar vattendragen. 



Förf. behandlar därefter avrinningen per månad, årstid och år i de båda 

 vattenområdena. Under speciellt april och maj men också september, oktober 

 och november är avrinningen större i Rappenbäcken än i Sperbelbäcken, i 

 juni, juli och augusti är den lika, medan om vintern avrinningen är större i 

 Sperbelbäcken. Korrigeras emellertid nederbördsvärdena anser förf., att för 

 april — november avrinningsprocenterna äro lika i båda områdena, men att för 

 sommarmånaderna avrinningen från Sperbelomrädet större än från Rappen- 

 området. Att skogsavrinningen sålunda enligt förf. åsikt är större under som- 



