52 X SVEN pp:trini 



försöksanstalten har vidare på Alkvetterns skog i Värmland anlagt ett försök 

 i rätt stor stil. Wagner har framlagt sitt system i två stora böcker, varav 

 den första: r^Die Grundlagen der räumlichen Ordnung im Waldei> utkom redan 

 år 1907, och den andra: »/?«■ Blendersautnschlag iind sein Syslemt är tryckt 

 år 19 1 2. Då metoden är utarbetad speciellt för granen, som är det ena av 

 våra två huvudträdslag, måste den ju för oss ha särskilt stort intresse. Wag- 

 ner gör anspråk på att hans system är resultatet av en objektiv analys av 

 alla viktiga faktorer, varmed man har att räkna i skogsskötseln, och hans 

 arbeten äro i hög grad läsvärda om ock en smula ansträngande, i det att 

 den accentuerade strävan efter fullständighet gör framställningen något tung. 

 Wagner säger själv i företalet till det ena arbetet, att han begagnat varje 

 tillfälle att ta ställning till aktuella frågor, »så att även de, som helt och 

 hållet ogilla det egentliga ändamålet med boken, dock skola finna många 

 frågor behandlade, som ha intresse också för dem, om de blott vilja besluta 

 sig för att ta itu med att läsa arbetet. » Som ett kuriosum kan ett exempel 

 anföras pä författarens samvetsgrannhet, då han anser sig böra definiera be- 

 greppet storm på följande sätt: »Sturm nennen wir stark bewegte Luft, deren 

 Geschwindigkeit so gross ist, dass sie auf der Erdoberfläche zerstörende me- 

 kanische Wirkungen auszuiiben vermag.» 



Resultatet av den mycket ingående analysen, som här i allra största kort- 

 het skall resumeras, blir ju — oavsett om den är förutsättningslös eller ej - — 

 i fråga om sin betydelse för skogsbruket beroende av det sätt, varpå metoden 

 slår ut i den praktiska användningen. 



Wagner konstaterar en motsats mellan vad han kallar den naturliga och 

 den ekonomiska principen inom skogsbruket och anser, att den förra leder till 

 en olikäldrig blädningsskog, under det att idealet för den ensidigt drivna 

 ekonomiska principen utgör den trakthuggna likåldriga skogen, fördelad på 

 stora enheter. Han vill söka framställa en mellanform, som utan att upp- 

 giva den naturliga principen likväl förmår tillfredsställa de ekonomiska ford- 

 ringarna pä system och ordning. 



Det viktigaste problemet är frågan om föryngringen, och det blir en kar- 

 dinalpunkt i metoden att principiellt stödja sig pä naturlig återväxt. Wagner 

 uppvisar det naturvidriga i att plantera granen, vars rotsystem härigenom 

 kommer att intaga ett felaktigt läge, vilket bäst visas därav, att grankulturerna 

 mycket ofta genomgå en stagnationsperiod, under vilken ett nytt rotsystem ut- 

 bildas i normalt läge. Det gamla rotsystemet dör bort och härigenom in- 

 ympas ofta röta redan i de unga plantorna (se fig. 2). Den enda form av 

 granplantering, som vinner gillande, är kli7npplanteiing, men denna ställer sig 

 alltför dyr annat än för mindre kompletteringar. Därför måste vi, där sådd 

 ej går till, lägga an på naturlig föryngring av granen, sä mycket mer som 

 proveniensundersökningarna visat vikten av fröets härstamning från en ras, 

 som är anpassad för de lokala klimatiska förhållandena. Vid användande av 

 naturlig föryngring uppnå vi dessutom mänga andra fördelar, t. ex. större 

 urval och bättre kvistrensning. 



Det gäller alltså att taga reda på under vilka förhållanden granen bäst 

 föryngrar sig själv. Wagner har genom iakttagelser i naturen funnit, att 

 dessa förhållanden äro för handen i nordvästkanten av ett bestånd, och att 

 den rena nordkanten kan jämställas därmed i detta avseende. Förklaringen 

 skulle ligga först och främst i den omständigheten, att granens rotsystem 



