WAGNKRBLADNINGEN OCH DESS TILLÄMPNING x 55 



Dessa modifikationer kunna naturligtvis diskuteras och alltefter lokala er- 

 farenheter ändras. Huvudprincipen gäller emellertid i det närmaste plan mark, 

 och anger som nämnt nord — sydriktningen som den förmånligaste avverk- 

 ningsriktningen. ScHOTTF. har emellertid framhållit, att för våra förhållanden 

 även häri ändringar skulle kunna ifrågasättas. För Norrlands vidkommande 

 kunde sålunda en omvänd avverkningsriktning, alltså från söder mot norr 

 förmodas vara den läm])ligaste, dä man behöver insolation för att bekämpa 

 råhumusbildningen och höja marktemperaturen, och då man har att räkna 

 med stormfara från NV. A^idare kommer regnet i stora delar av Sverige huvud- 

 sakligen ifrån öster eller sydost ; och den östliga beständskanten skulle därför 

 här kunna förmodas vara mindre ogynnsam än i allmänhet är fallet. Att döma 

 av de erfarenheter, som jägmästare Al.^rik lär ha gjort på skogar tillhörande 

 Fiskeby vid experiment med en modifierad WAGNERmetod för föryngring av 

 barrskogar i allmänhet, skulle ostkanten i dessa trakter ställa sig relativt gynn- 

 sam för föryngring, vilket ju bestyrker Schottes förmodanden. 



Reviret Gaildorf. 



Vad som mest skulle vara av intresse att studera på Ciaildorf förutom re- 

 sultaten med avseende på föryngringen gäller framför allt i vilket tempo av- 

 verkningen bedrives. Några så särdeles ingående upplysningar härom kunde 

 jag tyvärr icke erhålla, då revirförvaltaren vid mitt besök var bortrest och 

 ingen statistik fanns tillgänglig. Förhållandena i detta avseende äro också 

 tämligen växlande. Som synes av kartan över reviret (fig. i) är avståndet 

 mellan angreppspunkterna varierande, så att på somliga ställen föryngrings- 

 kanterna ligga blott 200 meter från varandra under det att i andra bestånd 

 avståndet går upp till 300 och 400 meter. Som ungefärligt medeltal torde 

 man kanske kunna säga, att en föryngringskant finnes på var 300:6 meter, 

 i varje fall icke tätare. 



Vid första angreppet upptages en linje till en bredd av 5 meter, och gall- 

 ring sker innanför detta kalhuggna bälte på ett område av 40 ä 50 meter. 

 Sedan återkommer huggningen ungefär vart 8:e år, och varje gång kalhugges 

 en ny strimma och ljushuggningen fortgår innanför denna strimma. Bestånds- 

 kanten luckras i kronslutet för att släppa in sidoljus i beståndet. Markbe- 

 redning utföres icke. Den kalhuggna strimmans bredd uppgår vanligen ej 

 till mer än 8 ä 10 meter varje gång, och kanten skrider således ganska lång- 

 samt framåt — i genomsnitt föga mer än i meter om året, i varje fall icke 

 så mycket som 2 meter. 



Huvudträdslaget å reviret är gran, som torde intaga omkring 70 procent 

 av arealen, medan resten någorlunda jämnt delas mellan boken och silvergra- 

 nen. Emellertid är boken på stark frammarsch efter alla tecken att döma. 



Föryngringsresultatet måste i allmänhet betecknas såsom gott. Överallt där 

 det borde vara ungskog hade man också skaffat sig sådan, och till allra 

 största delen genom naturlig återväxt. Emellertid hade man ej alltid erhållit 

 just det slag av återväxt, man helst önskat, och delvis hade även kulturåtgär- 

 der anlitats. 



Några exempel från skogen kanske bäst belysa förhållandena. Den första 

 avdelning, jag besökte, var n:r 6 på kartan, som börjar vid en liten bäck, 



