62 X SVEN PETRINI 



ringar, som visades för mig, voro samtliga utförda i silvergranskogen, vilken 

 ju också utgör huvudmassan av revirets skogstillgångar. Här hade man emel- 

 lertid ej följt den nyssnämnda principen annat än så till vida, att mesta möj- 

 liga underbestånd lämnats kvar. Några starka ingrepp i de härskande stam- 

 klasserna kunde alls icke skönjas. Gallringarna utföras tydligen ofta och 

 svagt — d:r R.\mm ansåg att den lämpliga intervallen borde vara 3 år, men 

 upplyste, att som regel hade man ej återkommit tätare än vart 5:e år. Dä 

 man i allmänhet ej hade något nämnvärt underbestånd, hade den ovannämnda 

 regeln fört till att lämna kvar mellanbeståndet, d. v. s. de från alla håll in- 

 klämda stammarna, som växa mycket dåligt. Eftersom ingreppen i de här- 

 skande trädklasserna likaså gjorts mycket försiktigt, fick man ett intryck av 

 att gallringen genomförts alldeles för svagt, och att bestånden voro för stam- 

 rika. 



Gallringarna börja emellertid mycket tidigt — i 2:a åldersklassen, så snart 

 man kan komma ät — och dessförinnan utföras gärna rensningshuggningar, 

 då detta är möjligt. 



Av skador pä silvergranen hade man att räkna med rådjuren, som vålla 

 plantorna stort avbräck genom avbetning. Bladlöss uppträda också ibland 

 på plantorna. På vuxna träd förekommer ofta kräfta, och honungssvampen 

 kan likaså göra skada (dock voro svampskador mycket vanligare i Schweiz 

 än i Schwarzwald). Däremot hade d:r Ramm alls ingen erfarenhet av stam- 

 löss, som särskilt i år uppträtt i sådan myckenhet inom silvergranbestånden 

 på Omberg och Visingsö. (I Langenbrand hade man emellertid sett dem, 

 dock för första gången i är.) 



När gran och silvergran förekommo i blandning, kunde ingen större skill- 

 nad i utveckling märkas mellan de båda trädslagen, frånsett det första ung- 

 domsstadiet, där silvergranen var efter granen, och d:r R.amm bekräftade, att 

 detta var allmän regel i Schwarzwald. Enligt vad jag senare inhämtade i 

 Schweiz, ansåg man därstädes, att granen producerade större höjder, men 

 silvergranen i gengäld större diametrar, så att massaproduktionen ungefär kunde 

 sägas väga jämnt, möjligen med en tendens till favör för silvergranen. 



Detta förhållande är av intresse för svenska förhållanden, i det att man 

 pä Visingsö kan påvisa, att silvergranen är vida överlägsen den vanliga gra- 

 nen i produktionsavseende. Denna omständighet tyder här på att Visingsö 

 erbjuder osedvanligt goda betingelser för silvergran, varför det vore önskligt 

 att införa mera av detta trädslag på ön. 



I den gamla tallskogen tillämpades hartstäkt i stor utsträckning. Under 

 kriget har det som bekant blivit nödvändigt att insamla kåda från skogen, 

 och detta har växt till en rätt betydande näringsgren, som alltjämt fortsattes, 

 men som likväl sä småningom torde komma att upphöra, dä importen kom- 

 mit i gång ordentligt. Man kunde emellertid se tusentals tallar med anord- 

 ningar för dylik kädtäkt. Den först använda metoden att slå in en bleckplåt 

 i stammen, som särades i rektangulär sträckning uppåt frän blecket, hade 

 dock snart övergivits. I stället tilllämpade man en metod med snett uppåt 

 gående tvärstrimmor, utskurna ur trädet såsom närmare framgår av fig. 4. 

 Den senare metoden uppgavs ge betydligt mera kåda. — Ett glaskärl av 

 storlek som ett litet dricksglas var inpassat mellan ett litet bleck och en spik, 



