WAGNERBLADNINGEN OCH DESS TILLÄMPNING 



X 63 



inslagen i trädet. År ifrån år flyttas skårorna högre uppåt trädet, sä att en 

 figur uppstår, som livligt påminner om ett skelett av någon urtida skräcködla. 

 Någon direkt påvisbar skada pä talilarna hade ej observerats. Helst upp- 

 tagas skårorna på trädets solsida, där det är varmast och kådan alltså flyter 

 lättare, .\rbetet ombesörjdes uteslutande 

 av hjon, och barkjärn användes för rän- 

 dernas upptagande. 



Plantskolor finnas även pä reviret. 

 En av dessa plantskolor, som jag be- 

 såg, var av särskilt intresse så till vida 

 som den var 40 år gammal och dock 

 alltjämt i gott skick. Den hade emel- 

 lertid utsatts för vä.xelbruk med foder- 

 växter, havre etc, och gröngödning 

 med lupiner hade också kommit till an- 

 vändning. Kompostjord användes där- 

 emot ej. 



Plantskolan, som var 1 har stor, 

 något smalare på den ena kanten än 

 den andra, innehöll för närvarande 

 plantor av ek, bok, silvergran och gran. 

 Ekplantorna — druvek, sessiliflora — 

 befunno sig icke under något skärm- 

 bestånd, ej heller silvergranplantorna. 

 I kanterna av plantskolan stodo emel- 

 lertid rader av långa bokar, vilka tyck- 

 tes tillräckligt skydda mot för starkt 

 ljus. Frosten hade ej heller gjort ska- 

 dor här. F. ö. är frosten här för sil- 

 vergranen, som ju är det viktigaste träd- 

 slaget, ej så farlig som man kunde 

 vara benägen att tro, och detta sam- 

 manhänger med tidpunkten för frost- 

 nätternas förekomst och med biologiska 

 faktorer, som samverka på det sättet, 



att toppskotten så gott som alltid förbli oskadade, vilket jag hade talrika till- 

 fällen att konstatera ute i skogen. 



I de trakter, det här rör sig om — nordligaste Schwarzwald — är den 

 kritiska tidpunkten för froståverkningar ungefär den 13 ä 15 maj, då skotten 

 slå ut. Silvergranen slår emellertid ut sidoskotten först, och toppskotten 

 komma ej förrän något senare. Därför klara sig sä gott som alltid topp- 

 skotten för frosten, under det att jag ofta såg sidoskotten bortfrusna runt 

 om. Detta gäller ej blott stammen utan även grenarna. (Hos asken är för- 

 hållandet alldeles det motsatta, och här frysa toppskotten bort.) 



Av ogräs, som hindra återväxtens utveckling, är här särskilt att nämna 

 ormbunkar och hallonris, som på sina ställen, där det huggits litet oförsiktigt. 



