76 X l.niERATUR 



l)arrträd. Visserligen lämnar granen ekonomiskt fortare större avkastning, men 

 förf. liknar denna vid avkastningen av spekulationspapper, som visserligen nu 

 ge en hög ränta, men vars uthålliga framtid man ej känner. Det är fram- 

 för allt rotrötan, som för granen l^etyder sä mycket i Danmark, att förf. 

 anser sig böra som gammal skogsman uttala en kraftig varning, vilken han 

 finner ytterligare bestyrkt av julstormens härjningar 1Q02. — Granen i Dan- 

 mark skulle, säger förf. på ett ställe, -överlämnad åt sig själv, i huvudsak 

 försvinna. 



Till de »små arealernas trädslag» hänför förf. ask, lönn, alm och annbok. 

 Endast den första ägnas mer ingående uppmärksamhet, men rekommenderas 

 blott på platser, där den själv vill inkomma samt som ett lämpligt komple- 

 ment till boken ä fuktigare sträckningar i boktrakterna. 



Kken är ju förf. särskild specialist på. Såväl för denna som för boken är 

 förf. som bekant anhängare av mycket täta sådder, och söker han styrka 

 denna sin uppfattning med den moderna ärftlighetsläran. 



Jjeträffande tallen refererar förf. med bilder till de svenska vackra tall- 

 skogarna i såväl Mellansverige som Norrland. Ehuru givetvis sådana tall- 

 skogar ej kunna dragas upp i Danmark, vill han dock rekommendera tallen 

 till större användning än hittills, blott frö kan fås frän lämpliga trakter, kli- 

 matiskt sett, och av raser, som äro nägorlimda motståndskraftiga mot Lo- 

 pliodermium. — I motsats till mänga andra skogsmän, är förf. ingen vän av 

 plantering av silvergranen, som han finner vansklig att draga upp samt ut- 

 satt för alltför många faror. Däremot vill han ej uppgiva hoppet om att 

 lärken, med hänsyn till sitt förträffliga virke, skall kunna användas något i 

 Danmark. Sitkagranen och Douglasgranen rekommenderas till utvidgade försök. 



I del II lämnar förf först några uppgifter från sina resor utom Danmark 

 samt intressanta iakttagelser från de skogar i Danmark, där han tidigare 

 verkat. Härefter följer en ingående skildring av skogarnas beskaftenhet i 

 Jylland och Sonderjylland. Han ställer sig skeptisk inför hedplanteringamas 

 framtid och tror i varje fall ej på att verklig granskog skall kunna erhållas i 

 de magrare trakterna av ^■ästjylland. Synnerligen intressant är skildringen av 

 Sonderjyllands skogar, (lenom Snnderjyllands återförening med Danmark har 

 detta lands skogsareal blivit väsentligt ökad, och särskilt gäller detta stats- 

 skogarna. Skogsväxten skall enligt förf. ej ha så goda betingelser nägon- 

 städes i det gamla Danmark som i vissa delar av Sonderjylland. Detta är 

 fallet särskilt ä ostkusten samt på ön Als. 



Vid Gram i mellersta delen av Slesvig äro skogarna synnerligen väl vår- 

 dade med förträffliga föryngringar. I övrigt riktar förf. ett skarpt klander 

 mot det sätt, varpå tyskarna skött skogarna sedan 1864. Sålunda äro de 

 föryngringar, som anlagts etter detta är, synnerligen dåliga, helt eller delvis 

 misslyckade. I bokföryngringarna finnas ofta fläckar med bristtällig bok- 

 återväxt, som härjats av sorkar. Gallringarna äro i allmänhet försummade, 

 eller de, som äro utförda, förtjäna knappast namnet gallring. Däremot ha i 

 de äldre beständen ej sällan brutalt avverkats de vackraste träden. Vidare ha 

 ej nödiga avdikningar verkställts och vägbyggnaderna ha eftersatts. Förf. ut- 

 talar om många skogar, att de se ut, som det icke varit forstmän, som skött 

 dem. En del av missförhällandana kunna skrivas på omständigheterna under 

 krigsåren, men föryngringarna och gallringarna ha tyskarna synbarligen ej för- 

 stått att driva så rationellt som danskarna göra. Förf. uttalar därför till sist. 



