112x SK.O(;SAD.MINIS'l'KAri().\ 



Overjägmästaren i Bei-gslaifsdisliittet håller före, att en undantagslagstiftning för eken ej 

 motiveras av ekens betydelse på grund av virkets egenskaper, då behovet av ekvirke utan 

 svårighet fylles genom import. Ett bättre skydd för eken med hänsyn till det skönhetsvärde, 

 trädslaget äger, är däremot önskvärt. 



Overjägmästaren i Östra distriktet anser förslaget om rätt att expropriera område med 

 ekskog ej tilltalande och ej heller kunna medföra det åsyftade gagnet. Det torde tillkomma 

 skogsvårdsstyrelserna att härvidlag bevaka det allmännas rätt och bästa. 



Överjägmästaren i Stockholm-Gå r/f distrikt uttalar, att ur rent skoglig synpunkt särskilda 

 bestämmelser för ekens skyddande ej synas erforderliga. Ä de allmänna skogarna torde 

 alltid tillräcklig produktion av ek kunna påräknas. Däremot synes det överjägmästaren 

 lämpligt att lagbestämmelser meddelas om rätt att expropriera ekområde för att ur ren natur- 

 skyddssynpunkt bevara trädslaget. 



För egen del far domänstyrelsen anföra följande. 



Eken har fordom haft vida större spridning i vårt land än nu. Orsakerna till ekskogens 

 försvinnande äro mänga, i främsta rummet väl den fortskridande odlingen, då eken intagit 

 de fruktbaraste och till odling mest tjänliga områden i sydligare Sverige. Som en annan 

 väsentlig orsak till ekskogens tillbakagång må nämnas ekens ringa förmåga att sprida sina 

 tunga frön. Eken förekommer numera mestadels i smärre bestånd och dungar eller gruppvi> 

 inblandad i andra skogssamhällen. 



På grund av den betydelse eken fordomdags ansågs hava för folkhushållningen, blev den 

 tidigt föremål för lagstiftning. Staten har ännu i dag genom nu gällande skogsordning av 

 den 26 januari 1S94 skänkt eken särskilt skydd, i det att ä häradsallmänningar samt i vissa 

 fall å boställen och kronohemman med flera skogar befintlig ek förbehållits kronan. Dä 

 emellertid numera ändamålet, som väl i första hand varit avsett med dessa bestämnrelser, 

 nämligen tillgång å ekvirke för flottans behov kan anses obefintligt, har domänstyrelsen i ett 

 den 25 april 1917 avgivet underdånigt förslag angående ny förordning om hushållningen 

 med de allmänna skogarna i riket föreslagit upphörande av kronans rätt till ek å härads 

 allmänningar. 



Ett bibehållande av eken så vitt möjligt i dess nuvarande utsträckning och där omständig- 

 heterna så medgiva ett utsträckt odlande av ek är givetvis ur både ekonomisk, skogsbiologisk 

 och estetisk synpunkt i hög grad önskvärt. 



1 detta hänseende har domänstyrelsen för statens skogars vidkommande i utfärdade reglc- 

 mentariska föreskrifter för skogsstatens tjänsteförvaltning år 1910 intagit följande bestämmelser: 

 »1 fråga om ek och andra ädlare lövträd, såsom ask, alm och lönn må jägmästaren låta sig 

 angeläget vara att gå i författning om deras uppdragande på lämpliga lokaler samt deras 

 vård och skyddande mot kreatursbetning. Ekar, som anses äga betydelse såsom prydnadsträd, 

 må ej föreslås till avverkning utan att vederbörande arrendator eller boställshavare lämnats 

 tillfälle att yttra sig därom.» 



Sett ur rent ekonomisk synpunkt däremot torde möjligheterna för eken att hälla ut i 

 konkurrensen med andra virkesslag och med från andra länder importerat ekvirke vara 

 rätt små. 



Det av skogsvårdsstyrelsen i Södermanlands län framlagda förslaget om beredande av skydd 

 åt eken genom lagbestämmelser om förbud mot avverknmg av dylika träd under vissa di- 

 mensioner synes domänstyrelsen föga lämpligt och ej heller kunna förhindra ekens för 

 svinnande av orsaker, styrelsen förut antytt. Det synes styrelsen även vanskligt att genom- 

 föra en ändring i lag om naturminnesmärkens fredande i syfte att i vidare utsträckning 

 möjliggöra expropriation av område beväxt med ek. Det torde ö\'erhuvud taget möta be- 

 tydande svårigheter att åstadkomma lagbestämmelser om ekskogens skydd och det synes 

 styrelsen knappast förefinnas andra möjligheter härför än genom spridning av kunskap och 

 intresse för eken och de höga skönhetsvärden den skänker vårt land. I detta a\ seende 

 synes tillkomma skogsvårdsstyrelserna i landet en betydelsefull uppgift att i vidare omfattning 

 än som kanske hittills varit fallet tillvarataga. Genom sin upplysande och rådgivande verk- 

 samhet bland landets enskilda skogsägare torde nämligen skogsvårdsstyrelserna äga de största 

 möjligheterna att verka för såväl bevarande av redan befintliga ekar och ekbestånd som 

 uppdragande av ek på därför lämpliga ställen. 



