138x SKOGSLAGSTIFTNINGEN 



Anmälan av åklagare, varom här ovan sägs, skall vara åtföljd av fullständig, 

 av två trovärdiga män styrkt förteckning, utvisande virkets mängd och be- 

 skaffenhet. 



1 7 §. Böter, som enligt denna lag ådömas, ävensom genom försäljning 

 av förbrutet virke uppkommen behållning och enligt 14 § utdömd ersättning 

 för virke, som undgått beslag, fördelas lika mellan skogsvårdskassan i det 

 landstingsområde, och skogsaccisfonden i den kommun, där avverkningen 

 ägt rum. 



Försäljes i beslag taget virke, innan det dömts förbrutet, skall till dess 

 frågan därom blivit slutligen avgjord, försäljningssumman nedsättas i riks- 

 banken på sätt särskilt är stadgat; och skall om sådana medels insättning 

 1 bankinrättning vidare gälla vad i 160 § utsökningslagen sägs. 



18 §. Saknas medel till fulla gäldandet av böter, vartill någon enligt 

 denna lag fälles, skall förvandling ske enligt allmänna strafflagen. 



19 §. Den, som med skogsvårdsstyrelsens beslut icke åtnöjes, äger att 

 däröver hos skogsvårdsstyrelsernas överrevision anföra besvär sist innan kloc- 

 kan tolv å trettionde dagen, efter det han av beslutet erhållit del, och skall 

 underrättelse därom i beslutet meddelas. 



Den med skogsvårdsstyrelsernas överrevisions beslut missnöjde må däröver 

 hos konungen föra klagan genom besvär, som skola ingivas till jordbruks- 

 departementet före klockan tolv å trettionde dagen från den dag klaganden 

 av beslutet erhållit del. 



20 §. Prövas för skogsäterväxtens skyddande inom visst län erforderligt, 

 att rätt till bete å skogsmark varder för viss tid av året inskränkt, ankomma 

 på konungen att, efter landstings och hushållningssällskaps hörande, därom 

 meddela särskilda föreskrifter. 



2 1 §. Är, då denna lag träder i kraft, avverkningsrättsservituts- eller 

 nyttjanderättsavtal, som ingätts före den i januari 1905, fortfarande gällande, 

 vare, där åtgärder jämlikt 4 § i mom. bliva erforderliga i anledning av av- 

 verkning, som innehavare av nämnda rätt företager, denne, men icke mark- 

 ägaren, underkastad ansvarighet för åtgärdernas vidtagande. 



Gäller vid denna lags trädande i kraft avtal, som nyss sagts, ingånget 

 under det 1903 års skogsvårdslag ägt tillämpning, skall ansvarighet för åt- 

 gärderna till äterväxtens betryggande efter avverkning, som företages på grund 

 av sådant avtal, fortfarande påvila den, som enligt sistnämnda lag varit under- 

 kastad ansvar för återväxtåtgärder. 



22 §. Beträflfande avverkning, som ägt rum före denna lags ikraftträdande, 

 skall förut gällande lag äga tillämpning; dock att, dels i fråga om den ord- 

 ning, vari överenskommelse eller domstols beslut må ernås angående för äter- 

 växtens betryggande erforderliga åtgärder, den nya lagen skall gälla, dels ock 

 avverkningsförbud enligt 1903 års skogsvärdslag ej vidare må meddelas, eller, 

 där det förut meddelats, å avverkning, som äger rum efter det den nya lagen 

 trätt i kraft, äga^ tillämpning i vidare mån än som med den nya lagen överens- 

 stämmer. 



Vad i 4 §, 2 och 3 mom. stadgas om skyldighet att vidtaga åtgärder till 

 betryggande av återväxt, gäller icke, där i 2 mom. omförmäld skada upp- 

 kommit eller sådant förfarande, som i 3 mom. sägs, ägt rum före denna lags 

 trädande i kraft. 



2 ^ v Kommer skog, som varit underkastad bestämmelserna i lagen an- 



