DOMANSTVRKLSENS FORSLAG x 139 



gående värd av kommunskogar m. ti., att lyda under denna lag, skall före- 

 skrift om åtgärder för återväxtens betryggande, som jämlikt förstnämnda lag 

 meddelats, fortfarande lända till efterrättelse, och skola i övrigt beträffande 

 skyldighet att vidtaga dylika och andra skogsvårdsåtgärder tillämpas bestäm- 

 melserna i denna lag även med avseende på förhallanden, som uppstått under 

 det den förra lagen var tillämplig. Förseelse, som under sistberörda tid be- 

 gåtts straffas efter vad då gällde. 



Denna lag äger icke tillämpning i avseende på: 



i) skogar belägna inom Gottlands, Västerbottens och Norrbottens län samt 

 Oland; 



2) sådana söder om Västerbottens län belägna skogar, som äro underkastade 

 bestämmelserna i förordningen den 18 juni 19 15 angående utsyning ä viss 

 skog inom Västerbottens och Norrbottens läns lappmarker m. fl. områden; 



3) skogar, vara lagen angående vård av kommunskogar, besparingsskogar, 

 sockenallmänningsskogar samt vissa stiftelsers, sällskaps och föreningars skogar 

 äger tillämpning ; 



4) skogar, vilkas bestånd erfordras till skydd mot flygsandsfält eller fjäll- 

 gränsens nedgående, sedan sådant förordnande i fråga om avverkning å de- 

 samma meddelats som i i § av lagen angående skyddsskogar sägs; samt 



5) enskildas flygsandsfält i Hallands län. 



Allmän motivering. 



Då enligt domänstyrelsens uppfattning den allmänna meningen beträffande 

 värden av vårt lands enskilda skogar kräver ett längre gående skydd för de- 

 samma än vad nu gällande lagstiftning bereder, synes det styrelsen böra vara 

 grundläggande för hela denna fråga, huru långt man kan gå i att inskränka 

 den enskildes förfoganderätt över sin skog. Att den växande ungskogen 

 måste beredas skydd, därom synas meningarna icke vara delade, utan har 

 styrelsen av de i ärendet avgivna utlåtandena funnit bestyrkt, att tiden nu 

 är inne för vidtagande av en sådan lagstiftningsåtgärd. Men att såsom skogs- 

 lagstiftningskommittén gjort, stanna härvid och låta skogsägaren avverka den 

 övriga skogen på sätt honom synes för gott utan annan risk än att få svara 

 för skogsmarkens återförsättande i skogbärande skick, synes styrelsen icke 

 lämpligen böra ifrågakomma. Om man nämligen uppställer såsom mål att av 

 de för handen varande omständigheterna göra det bästa möjliga för skogs- 

 skötseln och särskilt återväxten, bör man ock taga vara på alla de tillfällen, 

 som därtill kunna yppa sig. Styrelsen har visserligen här förut tagit avstånd 

 från de bestämmelser, som dels reservanten, dels ombudsmötets förslag velat 

 få införda uti skogslagstiftningen beträffande avverkning av annan skog än 

 ungskog, men har styrelsen ändock ej velat släppa tanken på att kunna i 

 lagstiftningen inrycka bestämmelser om, att. vid avverkning av annan skog 

 än ungskog föryngringens intressen må kunna iakttagas på samma gång som 

 utrymme beredes skogsägaren att, utan att komma i delo med lagen eller 

 behöva anlita skogsvärdsstyrelsens biträde, kunna utföra sådana avverkningar, 

 vilka endast avse beståndens vård och ans. 



Domänstyrelsen har sålunda velat gå ett steg längre än skogslagsstiftnings- 

 kommittén och för den skull meddelat direkt anvisning, huru avverkning i 

 annan skog än ungskog bör bedrivas för att återväxten därav skall gagnas. 

 Det har nämligen synts domänstyrelsen rimligt att, då man medgiver den 



