140 X SKOGSLAGSTIFTNINGEN 



enskilde skogsägaren att utan inskränkning i fråga om kvantiteten avverka 

 honom tillhörig skog, som icke kan hänföras till ungskog, kunna påfordra 

 att, då avverkning förelages i den omfattning att trädsamhällena i skogen, 

 d. v. s. beständen och grupperna, ej vidare kunna såsom sådana utvecklas 

 eller bestå, densamma utföres såsom föryngringshuggning. 



Genom en riktig tillämpning av sådana bestämmelser för varje särskilt fall 

 har styrelsen ansett att behörig hänsyn kan tagas till de svårigheter, varmed 

 föryngringen av vissa skogar i exponerade lägen samt å mager eller grund 

 jordmån är förenad. Styrelsen har därför icke ansett nödvändigt att föreslå 

 särskilda bestämmelser angående dylika skogar. 



Beträffande skogsmarkens skötsel och vård har betänkandet enligt styrelsens 

 förmenande fäst för litet avseende vid vad i detta hänseende bör och kan 

 göras i en skogslag, och har styrelsen därför ansett nödigt att intaga vissa 

 föreskrifter härom, vilka till sina konsekvenser medföra, att dels skogsmark 

 icke opåtalt, vare sig i samband med avverkning eller eljest, får utsättas för 

 sådan vanskötsel, att återvä.xten äventyras, dels sådan skogsmark, vilken nu 

 står utanför den allmänna skogsvårdslagen eller den försumpade skogsmarken 

 kan bliva föremål för den skogsvårdande myndighetens omvårdnad. 



Då i lagförslaget angivas skogsägarens skyldigheter och meddelas föreskrift 

 om inskränkning i hans förfoganderätt över sin skog, har det synts styrelsen 

 rimligt och rättvist att i lagen jämväl intagas bestämmelser om hans rättig- 

 heter i fråga om att erhålla dels biträde och hjälp av den skogsvärdande 

 myndighetens tjänstemän vid avverkningar, dels direkta anslag till skogsvårds- 

 och kulturarbeten. 



Beträffande lagens handhavande har styrelsen samma uppfattning som skogs- 

 lagstiftningskommittén eller att densamma bör tillkomma skogsvårdsstjTelsen. 

 Domänstyrelsen, som emellertid på förut angivna skäl icke velat tillägga 

 skogsvårdsstyrelsen den makt och myndighet, som enligt den provisoriska 

 skogslagen tillkommer densamma, har i huvudsak ställt sig på nu gällande 

 skogsvårdslags ståndpunkt i detta hänseende, men sökt giva skogsvårdsstyrelsen 

 större möjligheter att ingripa mot felaktiga avverkningar och befarad vanvård 

 av skogsmark än den har enligt sistnämnda lag. 



Då den föreslagna lagen meddelar bestämmelser, huru avverkningar dels 

 icke må utföras, dels ock böra utföras, ävensom förbjuder vanskötsel av skogs- 

 mark, har till skillnad från 1903 års lag ansetts nödvändigt att för över- 

 trädelser i nämnda hänseenden stadga straffpåföljd. Likaså har det befunnits 

 nödvändigt att för upprätthållandet av skogsvårdsstyrelsens prestige, då den 

 meddelat föreskrift om huru en tillärnad avverkning bör utföras, stadga straff- 

 påföljd för uraktlåtenhet att följa sådan föreskrift. I fråga om övriga på- 

 följder för överträdelse av lagen ansluta sig de föreslagna bestämmelserna 

 i allt väsentligt till 1920 års provisoriska skogslag. 



Då domänstyrelsen icke ansett sig kunna förorda de i betänkandet, reserva- 

 tionen eller ombudsmötets förslag intagna förslagen till ändrade bestämmelser 

 rörande stängselskyldighet och ägors fredande mot skada av annans hemdjur, 

 har i lagförslaget bibehållits 1903 års skogsvårdslags bestämmelser om möj- 

 lighet att stadga viss inskränkning i rätt till bete å skogsmark för återväxtens 

 skyddande. 



Beträffande de skogar, vilka skulle undantagas från lagens tillämpning, har 

 stjTelsen i huvudsak anslutit sig till kommittémajoritetens uppfattning. Så- 



