DCUIANSTYRELSENS FORSLAG X 143 



Med ungskog avses, då delta begrepp förekommer i samband med skogsindciningar i do 

 södra och mellersta delarna av lantlet, de två yngsta 20-åriga åldersklasserna, medan där- 

 emot i andra delar av landet, där åldersklasserna i regel givits en omfattning av 50 år, man 

 i allmänhet kan säga att skogen vid 80 års ålder icke längre är att räkna såsom ungskog. 

 I stort sett skulle således ungskogens övre gräns ligga mellan 40 och 80 år. Då det emel- 

 lertid av nyss angivna skäl icke låter sig göra att med särskilda siffror för skilda delar av 

 landet fixera denna övre åldersgränsen hos ungskogen, torde icke annat återstå än att låta 

 den allmänna meningen på varje ort, understödd och ledd av den skogsvårdandc myndig- 

 hetens fackkunskap, utbilda en uppfattning om vad som med ungskog bör avses. Visser- 

 ligen lära icke misstag och givtevis även missgrepp i fråga om ungskogens behandling 

 kunna undvikas under de första åren av tillämpningen utav en lag, som stadgar sådana be- 

 stämmelser rörande ungskogen som här föreslagits, men då man ju måste förvänta, att skogs- 

 vårdsstyrelsen under sådana förhållanden skall veta att med urskiljning begagna sin makt 

 att åstadkomma rättelser, torde risken för att lagöverträdelser, föranledda av oförstånd eller 

 missuppfattning skola bestraffas, icke vara sä stor att man på grund därav bör hysa betänk- 

 ligheter mot nu föreslagna bestämmelser. 



I ett Hertal av de över skogslagstiftningskommitténs betänkande avgivna yttrandena har 

 påyrkats skydd icke blott för ungskogen utan ock för den växtliga medelålders skogen. 

 Domänstyrclsen har. såsom förut framhållits, icke ansett, att man nu borde genom direkta 

 lagstiftningsåtgärder göra ett sådant ingrepp i den enskilde skogsägarens förfoganderätt över 

 sin skog att även medelålders skog endast finge avverkas genom för beståndets vidare ut- 

 veckling ändamålsenlig gallring. Fall kunna nämligen inträffa, dä det för skogsägaren kan 

 visa sig vara den mest ekonomiska hushållningen med skogen att avverka densamma, dä 

 den ännu till stor del utgöres av medelålders skog och synes en lagstiftning angående skogs 

 vård icke böra förhindra en skogsägare att i sådant fall på för honom mest fördelaktiga 

 sätt fa utnyttja sin egendom. Emellertid hyser domänstyrelsen den uppfattningen, att det i 

 samma mån som allmänheten kommer till bättre insikt om vikten av att rätt vårda sin skog, 

 den övre åldersgränsen tör begreppet ungskog kommer att flyttas allt högre och högre upp 

 ej minst till följd av de föreskrifter angående avverkning av annan skog än ungskog, som 

 styrelsen framlagt i denna paragrafs I mom. Skulle det nämligen falla någon skogsägare 

 in att, sedan ett honom tillhörigt skogsbestånd av skogsvårdsstyrelsen förklarats icke vara 

 ungskog, avverka detsamma i tanke att kunna genom ställande av fröträd åstadkomma sådan 

 föryngring, som enligt lagen kan godtagas, men skogsvårdsstyrelsen skulle vara av annan 

 åsikt och påbjuda skogskultur, torde han sedermera komma att iakttaga behörig försiktighet 

 för att undvika de med dylika kulturätgärder förenade avsevärda kostnaderna. Det är där- 

 för efter övervägantle av alla de faktorer, som härpå kunna inverka, som domänstyrelsen 

 föreslagit ifrågavarande bestämmelser angående ungskogen, och hyser styrelsen därjämte för- 

 hoppning att i stort sett även den medelålders skogen skall i själva verket få del av samma 

 skydd, som enligt ordalydelsen i lagtexten endast avses att beredas ungskogen. 



Här meddelat förbud att så förfara med skogsmarken att skogens- återväxt äventyras gäller 

 oavsett, huruvi<la skogsmarken utsattes för sådan vanskötsel i samband med avverkning eller 

 eljest. Den vanskötsel av ifrågavarande art, som i allmänhet kan tänkas förekomma, består 

 däri att ytvattnets obehindrade avrinning av en eller annan anledning förhindras, och att 

 marken därigenom så småningom göres obenägen för föryngring. Markägaren synes skäligen 

 icke böra fä undandraga sig vidtagna åtgärder till undanrödjande av sådant hinder. Det är 

 emellertid givet att, även om man kan anse en markägare moraliskt förpliktad till att under 

 alla förhållanden på bästa sätt värda sin skogsmark, man likväl icke kan göra honom an- 

 svarig inför lagen för vanskötsel av skogsmark annat än i de fall att vanskötseln gått sä 

 långt alt återväxlen äventyras. 



De i denna paragraf meddelade bestämmelserna avse givelvis endast fall, som uppkomma 

 efter en eventuell ny skogslags ikraftträdande, och hava intet avseende å förhållanden, som 

 ligga längre tillbaka i tiden och avse sålunda ej äldre försumpade skogsmarker, vilka förut 

 varit undandragna lagens räckvidd. 



3 i 

 Här avhandlas undantagen från bestämmelserna i i och 2 §§. Beträffande stadgandena 

 i första stycket hava dessa föranletts därav, att domänstyrelsen icke velat från lagens till- 

 lämpning helt undantaga den försumpade skogsmarken» vilken ej sällan genom relativt obe- 



