156 X SKOC.SLAdSriFTMNGKN 



skogarna, som icke avser fastigheternas husbehov, skall föregås av stämpling 

 av varje särskilt träd. 



Emellertid kan det icke alltid vara tillfyllest att begränsa en skogsvårdslag 

 av skyddsskogslagens karaktär till att gälla endast sådana skogar, som erfordras 

 till skydd mot flygsandsfält och fjällgränsens nedgång, utan måste, såsom ock 

 frän en del håll gjorts gällande, krav framställas på en av staten kontrollerad 

 avverkning å marker belägna i havsbandet med där förekommande särskilt 

 exponerade lägen. Ehuru styrelsen är förvissad om att sådana områden icke 

 förekomma i någon större omfattning, har styrelsen emellertid ansett sig böra 

 för dylika områden föreslå enahanda bestämmelser som för skyddsskogarna. 



Kommittén har ansett att jämväl skogar i exponerade lägen i allmänhet 

 skulle inrymmas under samma bestämmelser som skyddsskogarna. 



Domänstyrelsen finner emellertid det ej påkallat att gä så långt. Med den 

 uppfattning styrelsen har om det verkliga behovet i förevarande avseende, 

 och dä det nu gäller en permanent lag, icke framtvingad av kristidsförhäl- 

 landena, har styrelsen ansett, att endast beträffande skogar i själva havsban- 

 det föreligger sådan risk vid fall av ovarsam a\verkning, att densamma måste 

 genom lagbestämmelser bortelimineras. .\tt såsom den provisoriska skogslagen 

 av år 1920 medtaga hela kustområden, har styrelsen icke ansett erforderligt 

 av den anledningen, att begreppet kustområde omsluter marker, å vilka det 

 ingalunda kan såsom generell regel sägas att återväxtmöjligheterna direkt äro 

 beroende av sättet för avverkningens utförande. I havsbandet däremot är det 

 i allmänhet av särskild vikt att avverkningarna utföras sä, att den spirande äter- 

 växten beredes det skydd, som erfordras för att densamma skall kunna utväxa 

 och utvecklas till gagnvirkesdimensioner. A de marker styrelsen nu avser är det 

 i regel ingen större svårighet att uppdraga plantor av våra allmänna barr- och 

 lövträd inom de särskilda arternas växtzoner, utan de verkhga svårigheterna 

 visa sig först då plantan vuxit över skyddet mot stormarna. Saknas detta 

 redan från början deformeras den unga plantan och utväxer sällan till annat 

 än vedvirkesdimensioner. I den män detta skydd är kraftigare och förefinnes 

 under en längre tid av plantans utveckling, ökas möjligheterna att erhålla 

 värdefullare utbyte av den unga skogen. 



Dä 1903 års skyddsskogslag till sin egentliga innebörd varit en ren utsynings- 

 lag har styrelsen ansett lämpligt att nu föreslå dess komplettering med vissa 

 i sådant hänseende från lappmarkslagen hämtade bestämmelser. 



Någon särskild inskränkning i skogsägare enligt nu gällande skyddskogslag 

 tillkommande rätt till fri avverkning för husbehov, har styrelsen icke ansett 

 vara av behovet påkallad, då erfarenheten hittills givit vid handen att dylika 

 avverkningar i regel icke få den omfattning, att de utöva någon menlig in- 

 verkan för den kvarstående eller närbelägna skogen. 



Kj heller har styrelsen funnit nödvändigt att, såsom kommittén föreslagit, 

 stadga kulturskyldighet. 



Jämväl i denna skogslag bör enligt styrelsens mening bestämmelser angående 

 skogsägares rätt till anslag ur skogsvärdskassan intagas. Skyddsskogarna äro 

 nämligen i högre grad än andra skogar i behov av dylika anslag, enär för- 

 yngringsätgärder här ställa sig betydligt kostsammare. 



Då skyddsskogarnas bibehållande därjämte tjänar ett allmänt intresse, synas 

 de även av sådan anledning berättigade att erhålla anslag ur skogsvårdskas- 

 san för nyssnämnda ändamål. 



