DOMAXSTVRELSENS FORSl.AC; Xl59 



erfordras, stå i direkt samband med det förhållande, i vilket dessa styrelser 

 komma att ställas till dem ö\erordnad myndighet. 



I sådant avseende får styrelsen framhålla. 



Det torde icke finnas någon med kännedom på området, som vill bestrida 

 att skogsvårdsstyrelserna under sin mer än femtonåriga tillvaro åstadkommit 

 mycket gott till den enskilda skogsvårdens fromma, och att dessa styrelser, 

 oaktat de haft att tillämpa en helt ny och i flera avseenden rätt ofullständig 

 lag, ändock kunnat i många avseenden uppnå goda resultat. Men huruvida 

 denna framgång är att tillskriva skogsvärdsstyrelsernas organisation och det 

 stora mått av självstyrelse, som tillerkänts den, därom torde meningarna vara 

 åtskilligt delade. Bristen på konsek\ens i lagens tillämpning har vid jäm- 

 förelse mellan de skilda skogsvårdsstyrelserna ofta nog varit ganska skarpt 

 framträdande. Domänstyrelsen har här förut, särskilt då frågan om tillsättan- 

 det av en skogsvårdsinspektör inom jordbruksdepartementet varit under be- 

 handling, funnit sig föranlåten att referera de uttalanden, som i de i ärendet 

 avgivna underdåniga yttrandena kommit till synes beträffande just skogsvårds- 

 styrelsernas olika tillvägagångssätt i fråga om handhavande och tillämpning 

 av 1903 års skogsvårdslag. Styrelsen har härvid uttalat, att man icke borde 

 kunna avvisa kravet på en enhetlig ledning av skogsvårdsstyrelsernas arbeten 

 samt en verklig och efiektiv kontroll därav. Särskilt har styrelsen framhållit, 

 att den enskilde borde beredas rättighet att från skogsvårdsstyrelsen få vädja 

 till högre instans och där få sina intressen beaktade. 



Domänstyrelsen är visserligen icke blind för de stora utvecklingsmöjligheter, 

 som finnas på ett område, där ledningen tillerkänts ett ganska stort mått av 

 självstyrelse, men kan å andra sidan icke heller finna, att en styrelse eller 

 dess funktionärer skulle känna det såsom något för sig nedsättande eller så- 

 som ett hinder i sitt arbete att detsamma ställdes under offentlig ledning och 

 kontroll. Han må ock i detta sammanhang ej förglömma att de stora an- 

 slag, som årligen ställas till skogsvårdsstyrelsernas förfogande kunna anses så- 

 som statsanslag, vadan även frän det allmännas sida krav pä offentlighet och 

 offentlig kontroll över denna verksamhet må anses fullt berättigade. 



Skogsägareförbundet har framlagt ett förslag till hur en överstyrelse för 

 skogsvårdsstyrelserna borde organiseras och därvid ifrågasatt, att densamma 

 skulle bestå av tre personer, av vilka ordföranden skulle besitta juridisk ut- 

 bildning samt utses av Kungl. Majit. De båda övriga ledamöterna skulle 

 vara skogligt bildade samt ävenledes utses av Kungl. Maj:t, den ene på för- 

 slag av landets skogsvårdsstyrelser på deras gemensamma tre årsmöten samt 

 den andre på förslag av representanter för skogsägarna i riket. Hos över- 

 styrelsen skulle vara anställda skogligt bildade inspektörer, vilka hade att i 

 orterna granska skogsvårdsstyrelsernas verksamhet samt förbereda och för 

 överstyrelsen föredraga de särskilda ärendena. Givetvis har skogsägareför- 

 bundet förutsatt, att denna centralstyrelse också skulle hava ett organiserat 

 kansli med den personal, som av omständigheterna påkallades. 



Om man emellertid vill fasthålla vid kravet att den enskilde skall hava vädjo- 

 rätt till en dylik överstyrelse måste man också stadga skyldighet för skogsvårds- 

 styrelserna att meddela sina beslut skriftligen och att lämna besvärshänvisning. 

 Med den ökade arbetsuppgift, som skogsvårdsstyrelserna ovillkorligen skulle 

 erhålla, huru än den blivande lagstiftningen för de enskilda skogarna slutli- 

 gen kommer att te sig, torde det icke kunna undvikas att organisationen av 



