DOMANSrVRKLSENS FORSLAC; xl61 



Domänstyrelsen har den uppfattningen att en pä i huvudsak nu skisserat 

 ■sätt anordnad skogsvårdsstyrelserna överordnad instans ej blott skulle fylla sin 

 uppgift utan även emottagas med förståelse av nämnda styrelser. Overrevisio- 

 nen skulle därjämte hava till uppgift att i olika avseenden leda skogsvårds- 

 styrelsernas verksamhet. 



Domänstyrelsen har visserligen haft under omprövning ett förslag att tvenne 

 revisorer skulle av Kungl. Maj:t förordnas med uppgift att granska såväl skogs- 

 vårdsstyrelsernas räkenskaper som också deras verksamhet i övrigt och där- 

 vid å ort och ställe inspektera av skogsvårdsstyrelserna företagna eller be- 

 slutade åtgärder. Då styrelsen förut uttalat att enligt styrelsens förmenande 

 det vore dels oundgängligen nödvändigt att besvärsrätt funnes över skogs- 

 vårdsstyrelsernas beslut, dels mindre lämpligt att länsstyrelserna utgjorde den 

 instans, där besvär av nyssnämnt slag finge anföras, bleve det \id tillämpning 

 av förslaget att tillsätta tvenne sådana revisorer följden att besvär över skogs- 

 vårdsstyrelsernas beslut måste anföras i vederbörande departement. Härigenom 

 skulle visserligen alla mål, sedan revisorerna blivit i de skilda ärendena hörda, 

 bliva avgjorda omedelbart i högsta instans, men skulle ett dylikt tillvägagående 

 medföra att en mängd obetydliga ärenden, vilka bort kunna avgöras av lägre 

 instans, komme att dragas inför Kungl. Maj:t, varigenom vederbörande departe- 

 ments arbete i hög grad skulle komma att tyngas. 



7) Förordning ang. skogsvårdsavgifter. 



Såsom den sista i raden av de lagar och författningar, vilka för vinnande 

 av en ändamålsenlig vård å de enskilda skogarna borde omarbetas eller kom- 

 pletteras återstår nådiga förordningen den 1 1 oktober 1 9 1 2 om skogsvårds- 

 avgift. För dess innehåll har styrelsen tidigare redogjort ävensom för de ut- 

 talanden, som inom riksdagen förekommo, då förslag till sagda förordning 

 behandlades. De principer, varpå denna förordning uppbyggts eller att dels 

 skogsvården i allmänhet vore i behov av understöd, dels att de skogsvårds- 

 avgifter, som pålades det avverkade virket borde komma de marker till godo, 

 varifrån detta virke avverkats, synas domänstyrelsen allt fortfarande i stort 

 sett äga giltighet. Emellertid hava förhållandena sedan är 191 2, då skogs- 

 bruket inom större delen av landet, såväl det enskilda som statens, beskatta- 

 •des i form av skogsvårdsavgifter, undergått vissa förändringar. Virkespriserna 

 hava stegrats och kommunikationerna förbättrats, varigenom skogstillgångar, 

 som förr varit värdelösa eller haft ringa värde, nu erhållit helt annan bety- 

 delse för trävaruindustrien. Vidare har genom den ändrade skattelagstiftningen 

 statens skogar numera bragts i full paritet i detta hänseende med de enskilda. 

 Allt detta gör att, även om man anser att nyssnämnda principer i huvudsak 

 allt fortfarande äga giltighet, förutsättningarna för deras tillämpning å olika 

 slag av skogar nu te sig helt annorlunda än år 191 2. I stort sett torde man 

 kunna påstå, att skogar, för vilka hushållningsplaner kunna med fördel upp- 

 rättas, äro av den storlek och beskaffenhet att skogsbruket å desamma kan 

 bära sina omkostnader, varför desamma i allmänhet icke äro i behov av under- 

 stöd. Under sådana förhållanden synas skogar av detta slag icke heller böra 

 erlägga skogsvärdsavgift. Till denna kategori av skogar böra hänföras dels 

 de allmänna skogar, från vilka avkastningen tillföres statens domäners fond, 

 kyrkofonden eller andra ecklesiastiska fonder, dels övriga statens skogar, dels 



