1 80 X SKOGSADMINISTRATION 



Den egna bekvämligheten och det egna intresset synes hava för dessa ställts i främsta 

 rummet. Vid reseräkningarnas granskning av överjägmästare och i domänstyrelsen har den 

 bristande planmässigheten visserligen framträtt, men styrelsen har dock, såsom de sakkuniga 

 ock anfört, icke ansett sig kunna göra avdrag å räkningsbeloppen i andra fall än där plan- 

 lösheten varit så tydlig och uppenbar att den kunnat bevisas. Det senast gällande systemet 

 — resekostnadernas ersättande enligt ett resereglemente — är visserligen i så avseende princi- 

 piellt riktigt, att tjänstemännen därigenom erhålla full gottgörelse för havda utgifter, men 

 då tjänstemännen icke hava något ekonomiskt intresse av resornas lämpligaste planläggande, 

 torde icke kunna undvikas, att kostnaderna för statsverket bliva i ett flertal fall onödigt 

 stora. Detta förhållande har ock till fullo styrkts under de senast gångna åren. När, såsom 

 här är fallet, frågan gäller bestämmelser för tjänstemän, vilka till sin huvudsakliga uppgift 

 hava att ä skilda skogar inom visst tjänstgöringsområde handlägga förrättningar och utöva 

 kontroll äver pågående eller utförda arbeten, ligger i sakens natur, att tjänstemännen böra 

 äga befogenhet attt i allmänhet själva avgöra, när och huru erforderliga resor till skilda 

 skogar skola företagas. Den omtänksamme och samvetsgranne tjänstemannen kan dock 

 genom rätt planläggande av resorna på samma gång hålla resekostnaderna mom rimliga 

 gränser och vinna tid till fullgörande av de ävenledes viktiga inarbetena. Den tjänsteman 

 äter, som tar mindre hänsyn till statsverkets intressen, åsamkar statsverket onödigt stora 

 utgifter och förlorar avsevärd tid genom ett olämpligt fram- och äterfarande å landsvägar 

 eller andra kommunikationsleder. 



Det har framhållits, att tjänstemännen skulle komma att tillbakasätta sina skyldigheter 

 att i behörig omfattning besöka i synnerhet mera avlägset belägna skogar, om ersättning för 

 resekostnaderna utginge med ett fast respenninganslag. Domänstyrelsen instämmer i de 

 sakkunnigas uttalande att nödig kontroll över att så icke må bliva fallet bör kunna anordnas. 

 Fara för sådant åsidosättande av tjänsten anser styrelsen ej heller föreligga i annat än en- 

 staka undantagsfall. Ej ens under åren närmast före september 1917, då jägmästare m. fl. 

 ätnjöto fasta respenningar såsom ersättning för såväl resekostnaderna som ock de ökade 

 levnadskostnaderna under resor och förrättningar utom hemmet, torde nyss antydd försummelse 

 hava kimnat konstateras i annat än enstaka fall. Risken torde bliva än mindre, när tjänstemännen, 

 såsom nu föreslagits, erhålla förutom fast respenninganslag dagtraktamenten till belopp lika 

 med det allmänna resereglementets. 



Personalföreningarna hava framhållit bland annat att fasta resepenninganslag icke kunna 

 förväntas bliva rättvisa mot de särskilda tjänstemännen och att de sakkunniga synas hava 

 insett de föreslagna bestämmelsernas brister i detta avseende, i följd varav de föreslagit ej 

 mindre än tre olika möjligheter tdl bekommande av fyllnadsersättning, nämligen dels extra 

 resekostnadstillägg (3 §, sista stycket), dels för viss resa resekostnadsersättning enligt be- 

 stämmelserna i 4 § (8 §, l:a stycket) dels ock för icke ordinarie tjänstemän reseersättning 

 enligt 4 5 ' stället för fast respenninganslag (8 §, 2;a stycket}. I fråga härom far styrelsen 

 erinra, att de bägge förutnämnda bestämmelserna äro avsedda att tillämpas allenast i undan- 

 tagsfall och att den sistnämnda berör endast ett fätal icke ordinarie tjänstemän, såsom flott- 

 ledsassistenten, dikningsförmän m. fl., vilkas resor i avseende på omfattningen ieke kunna 

 på förhand bedömas. De sakkunnigas motivering till ifrågavarande särbestämmelser finner 

 domänstyrelsen fullt riktig, och äro desamma samtliga ägnade att tillgodose tjänstemännens 

 intressen. 



Personalföreningarna hava anfört, att särskilt de icke ordinarie tjänstemännen ofta fatt 

 tillbringa flera vintermånader i följd utan någon tjänsteresa, helt bundna ä revirexpeditionerna, 

 medan de däremot under sommarmånaderna måst tillbringa 90 ä 100 % av tiden ä resor. 

 Bestämmelserna om fast reseanslag lika för månad vore bland annat pä grund härav olämp- 

 ligt. Domänstyrelsen får i anledning därav erinra att 5 §:s avfattning ej synes lägga hinder 

 i vägen för att styrelsen, där så finnes skäligt, bestämmer nämnda tjänstemäns fasta res- 

 penninganslag till mindre belopp under vintermånaderna än under sommartid. 



Dä statsverkets intressen torde bäst vara tillgodosedda genom det system, som av de 

 sakkunniga föreslagits i fråga om reseersättning till det stora flertalet förvaltande personal 

 vid skogsstaten, skogsskoleföreständare m. fl., samt jämväl tjänstemännens intressen behörigen 

 beaktats, särskilt genom systemets rörlighet, anser styrelsen de erinringar, som däremot 

 framförts, icke vara av beskaftenhet att böra tillmätas betydelse. 



1 fråga om föreliggande förslags skilda detaljer har styrelsen i stort sett intet att erinra 

 utan anser dem samtliga kunna godtagas, dock med någon ändring beträffande bestämmelserna 

 i 1 I §, varom styrelsen får återkomma härnedan. 



