194 X MEDUKLANDEX FRÄN SKO(;SVARDSF( JRENINCIEN 



och 1943, kommer det nu att Miva svårigheter, men man har ju lyckats reda 

 upp det beträffande ungskog, och det får man väl försöka göra nu med. Det 

 är klart, att då det nu kommer en sådan ny lagstiftning, som alldeles rubbar 

 ingångna kontrakt, så kan upplätaren icke leverera den vara, som han för- 

 bundit sig leverera, och markägaren, som utgått ifrån att han icke får dessa 

 träd, gör en vinst till följd av lagen och får träden kvarstående till avverk- 

 ningstidens slut. Det är tydligt att den senare blir skyldig att ersätta dea 

 skada, som den förstnämnda skulle lida till följd härav. Det var något, som 

 icke kunde beräknas vid kontraktets ingående. 



Ja, i motsats till vad jag förebrått kommittén och reservanten, så hava vi 

 i likhet hied kristidslagens bestämmelser medgivit vederbörande skogsvårds- 

 st\relse att meddela förbud och även meddela anvisningar hur avverkningen 

 skall få äga rum. Om det är en pågående avverkning och man ser att den 

 är farlig, så bör skogsvårdsstyrelsen hava rättighet att säga: »Så får ni icke 

 göra, men sä och så kan ni få göra». Det är klart att de anvisningar, som 

 skogsvårdsstyrelsen ger, måste vara fotade på paragrafen angående av- 

 verkning emot grunderna för god skogsvård. Skogsvårdsstyrelsen måste tyd- 

 ligen därjämte kunna giva några anvisningar, om lagen skall kunna upp- 

 rätthällas. Vi hava i likhet med kommittén stadgat straff för varje sådan 

 förseelse emot lagen men framför allt hava vi stadgat höga straff' emot ett 

 överskridande av det förbud eller de anvisningar, som skogsvärdsstyrelsen 

 givit. Det är alldeles klart, att det är stor skillnad mellan att misstolka lagen 

 och anse att det icke är ungskog längre och »icke strida emot grunderna 

 för god skogsvård». Men har myndigheterna, har skogsvårdsstyrelsen sagt 

 ifrån att detta förbjudes, så får man icke göra så, och dä kräver respekten 

 inför lagen, att den, som förbryter sig emot ett sådant förbud, måste straffas 

 och straffas ordentligt. Därtill kommer ju, att det här kan gälla mycket höga 

 vinster och man får icke ställa så till att den, som bryter emot bestämmel- 

 serna, gärna betalar böterna, ty han gör en oerhörd vinst i alla fall, utan 

 man får stadga sådana straff att verkligen lagen blir åtlydd. Därför hava vi 

 för detta senare fall, då det gällt brott emot förbud, stadgat ett maximum 

 av 10,000 kronor i böter eller fängelse i högst 6 är. Utan sådana följder 

 kan man naturligtvis riskera att böterna bliva betalade och förseelsen upp- 

 repad. 



Tag skall icke lämna någon redogörelse för huru kommittén och reservanten 

 tänkt sig området för lagens giltighet utan skall åtnöja mig med att säga, att 

 vi hava undantagit Norrl)Ottens och Västerbottens län egentligen därför att vi 

 icke voro tillräckligt sakkunniga på området för att ge oss på det. Jag har 

 hört sägas, att inom dessa län önskar man få likartad lagstiftning med landet 

 i övrigt. Vi hava undantagit dessa två län samt Gottland och Öland, men i 

 övrigt hava vi låtit lagen gälla, och vi hava ställt oss på den grunden att vi 

 sagt, att här finns bara inom vårt land två kategorier skog, antingen statens 

 eller skog, som icke tillhör staten och som därför faller under lagen. Om 

 värt förslag skulle bliva antaget, kommer således icke att finnas någon tvek- 

 samhet, ty antingen faller skogen under domänstyrelsen eller skogsvårdsstyrel- 

 sen. Kommittén och reservanten hava kommit med bestämmelser, enligt 

 vilka det kan befaras att några skogar skulle komma mitt emellan och 

 undkomma verkan av den ena eller den andra lagen. Med vårt sätt att 

 uppdela dessa skogar, skulle något sådant icke kunna ifrågakomma. 



