DISKUSSION I SKc)C;SI,A(;SriFrNINC;SFRA(;AN X 195 



\i hava däremot två stora kategorier, den ena enskilda skogar och den 

 andra, allmänna, statens skogar, som ej äro hänförliga till de enskilda. För 

 de förra skogarna gäller vad jag nyss nämnde, ungskogsbestämmelsen, grun- 

 derna för god skogsvård och liestämnielsen om husbehovsskog. För kommu- 

 ners och allmänna inrättningars skog gälla precis samma bestämmelser, även 

 de äro skyldiga att iakttaga grunderna för god skogsvård och ungskogsbe- 

 stäinmelsen, men därutöver äro de skyldiga, att om skogsvården så kräver, 

 upprätta en skogshushållningsjjlan, och skulle de vägra att göra detta, har 

 skogsvårdsstyrelsen rättighet att uppgöra en sådan plan pä ägarens bekostnad. 

 F"rån denna mera rigorösa bestämmelse hava vi medgi\it två undantag. Det 

 ena är häradsallmänningar. För dessa böra gälla alldeles särskilda be- 

 stämmelser och förslag till sådana bestämmelser äro redan utarbetade. Det 

 andra undantaget gäller skogsvärdssällskapens skogar, vilka hava Kungl. Maj:ts 

 sanktion pä sina stadgar. För både häradsallmänningar och dessa av skogs- 

 värdssätlskajjen förvaltade skogar gäller emellertid lika mycket som för andra 

 bestämmelsen om att icke få avverka ungskog och icke emot grunderna lör 

 god skogsvård. Detta gäller allmänt. Men däremot slippa de ifrån dessa 

 bestänunelser om skogshushällningsplan. Vad skogsvårdssällskapen beträffar 

 hava vi ansett oss kunna göra det dels med hänsyn till den garanti vi anse 

 oss hava i alla fall att där icke brytes emot grunderna för god skogsvärd. 

 Skulle de begå förseelser i det fallet, förmodar jag icke Kungl. Maj:t skulle 

 tveka ett ögonblick att upphäva fastställelsen som lämnats. Det finns, såvitt 

 jag vet, ett allmänt intresse att de lämnas litet mera ät sin frihet. Det är ju 

 ur skogsvårdssynpunkt en synnerligen nyttig verksamhet, som de bedriva ge- 

 nom att förmä kommuner och landsting att bilda skogsallmänningar och sköta 

 dessa för deras räkning. De hava hållit på nu i liera år, och de anfall emot 

 dem, som man ibland sett i pressen, tror jag, såvitt jag kunnat undersöka 

 saken, icke varit befogade. Jag tror därför, att det är lämpligt att kunna 

 låta dem fortsätta sin mera fria verksamhet och så i stort sett kunna göra 

 landet stor nytta genom bildande av skogsallmänningar. 



Jag skall icke uppehålla herrarnas tid längre. Vi hava återgångsbestäni- 

 melser i huvudsaklig överensstämmelse med redan bestående. Betesrätten är 

 ju en mycket viktig fråga. Jag vill bara inskränka mig till att säga, att vi 

 föreslagit förbud för gemensamt mulbete, därest icke Kungl. Maj-.t etter veder- 

 börande landstings och hushållningssällskaps hörande medger dispens i det 

 avseendet. Vi hava däremot icke vågat oss på att även införa förbud lör 

 bete på gemensam mark av andras kreatur. I allmänhet lär den skada, som 

 andra kreatur än får och getter göra, icke vara så avsevärd, och dels befarar 

 jag att möjligheten att få några rigorösa bestämmelser i detta avseende ännu 

 icke erfordras. 



Jag har här försökt att i korthet giva herrarna en föreställning om värt 

 förslag, och det skulle vara mig kärt om denna förening, som ju särskilt har 

 satt såsom sitt mål våra skogars vård, skulle vilja med välvilja taga emot 

 förslaget. 



Länsjägmästare E. Hedemann-Gade. Herr Ordförande, mina herrar! 



Skogsvårdsstyrelsernas nyss avslutade ombudsmöte har beslutat sig lör att hos 



Kungl. Maj:t tillstyrka ett skogslagstiftningsförslag i enlighet med de grunder, 



som inledaren här relaterat. Detta beslut synes mig vara i dubbel mening 



