196 X MKDDKLANDEN FRÄN .SKOGSVARDSF(jRENlN(;EN 



anmärkningsvärt. Väl måste man erkänna, att den enskilda skogshushållningen 

 lämnar mycket övrigt att önska. Varje skogsman strävar även för och önskar 

 givetvis att något kan åstadkommas, som gör att den blir bättre, men jag tror 

 dock att man allvarligt måste ilrågasätta lämpligheten av en lag med så rigorösa 

 bestämmelser, som de här föreslagna. Jag tror nämligen icke att man når 

 det eftersträvade målet på den vägen. 



Hittills har aldrig, — om jag nu undantager enstaka skogsvårdsfantaster, — 

 några röster höjts för att en lag, som så djupt ingriper i den enskildes för- 

 foganderätt, skulle komma till stånd eller att staten skulle övertaga ett så 

 betydande förmynderskap över de enskilda. Det ombudsmöte, som hölls i fjol 

 med skogsvärdsstyrelserna uttalade sig icke heller för ett förslag i så omfattande 

 riktning som det nu av herrar kommitterade utarbetade. Ombudsmötet för- 

 ordade nämligen endast, att den blivande skogslagstiftningen skulle baseras på 

 1903 ärs lag samt den provisoriska skogslagen. Men mig synes att före- 

 liggande förslag är något helt annat. 



Det kan i detta sammanhang hava sitt intresse att erinra om vissa uttalan- 

 den, som gjordes, när den provisoriska skogslagen är 19 18 kom till stånd. 

 Som herrarna torde erinra sig, tillkom denna lag egentligen på bränslekom- 

 missionens initiativ. B. K. hade nämligen till regeringen ingivit förslag om 

 en tillfällig skogslag och samtidigt gjort ett utkast till en dylik lag. Paragraf 

 I i detta lagförslag innehöll bestämmelser om att skogsavverkning inom de 

 områden, där lagen angående \ård av enskildes skogar ägde tillämpning, icke 

 skulle få bedrivas på ett sätt, »som uppenbarligen icke vore förenligt med 

 god skogsvård . Detta förslag remitterades till de sakkunniga, som hade att 

 yttra sig över lämpligheten av tillfälliga åtgärder för stävjande av spekulatio- 

 nen vid handel med jordbruksegendomar, vilka sakkunniga sedan uttalade sig 

 om bränslekommissionens förslag på bl. a. följande sätt: »Det måste tagas i 

 noggrann omprövning huru långt de ifrågasatta bestämmelserna lämpligen böra 

 gå för att — utan att ingripandet i den enskildes hushållning göres mera om- 

 fattande än som av förhållandena nödvändigtvis päfordras — dels utgöra ett 

 verksamt hinder för sådan vanskötsel av skog, som är särskilt skadlig för 

 skogarnas framtida bestånd, dels förebygga den allmänt erkända fara för skogs- 

 skövling, som framträder vid skogsfastigheters överlåtande från en ägare till 

 annan.» — — Vidare: »Det statliga reglerandet av avverkningen ä enskilda 

 skogar i allmänhet synes böra inskränkas till bestämmelser, varigenom före- 

 bygges uppenbar vanskölsel a<' den växtliga, utveeilingsdngliga ungskogen. — — 



— Att i övrigt beträffande enskildes skogar i allmänhet meddela bestäm- 

 melser, som rikta sig mot sättet för avverkning av även de till mera mogen 

 ålder komna bestånden, eller som reglera den årliga skogsavkastningen, sä att 

 denna må bliva i möjligaste män jämn, anse sig de sakkunniga av flera skäl 

 icke kunna tillstyrka, y — 



Vi se sålunda, att det dä åtminstone fanns en bestämd farhåga för att in- 

 föra en all skog omfattande lag. 



De nyssnämnda sakkunniga hava vidare bland annat refererat vad Sveriges 

 Skogsägareförbund uttalade i denna fråga. Det heter här: -I fråga om det 

 framlagda förslagets detaljer har förbundet framhållit, bland annat, att uttrycket 

 »uppenbarligen icke är förenligt med god skogsvård» vore alltför tänjbart och 

 torde kunna giva upphov till de mest olikartade tolkningar. Huruvida det- 

 samma skulle tillämpas endast beträffande avverkning av ungskog eller om 



