198X MEDDELANDEN ERAN SICOCISVARDSEÖRENINGEN 



överväga om det är lämpligt att införa nägot sådant som moment 2 i detta 

 förslags paragraf i . 



Man skulle ju nu visserligen kunna tänka sig, att det i lagmotiven kunde 

 fixeras vad lagstiftningen menar med begreppet god skogsvård och att sedan 

 skogsmännen med litet god vilja skulle kunna försöka tolka det på ett sätt, 

 som vore något sä när ensartat. Även om så skulle bliva fallet, ställer jag 

 mig dock fortfarande skeptisk angående lämpligheten av dessa nu föreslagna 

 rigorösa bestämmelserna. Mig synes det nämligen, att det i detta fall, som i 

 så många andra, förekommer vissa psykologiska moment, som kommitterade 

 icke tagit tillbörlig hänsyn till. Vi svenskar äro icke glada för tvång och 

 lagar, och vad exempelvis en svensk bonde med glädje gör frivilligt, gör han 

 ogärna om det står föreskrivet 1 lag. Jag tror därför att man kan säga, att 

 lika omöjligt som det är att exempelvis införa folknykterhet genom totalförbud 

 och restriktioner, lika omöjligt är det att genomföra god skogsvård genom allt- 

 för stränga lagar. Det synes mig även att skogsvårdsstyrelserna och deras 

 tjänstemän borde undvika risken att av allmänheten bliva bedömda som — 

 skogsvårdsfantaster. 



Skogschefen Arvid Nilsson. Herr Ordförande, mina herrar! Dä jag 

 vid årsmötet i våras hade äran inleda diskussionen om skogslagstiftningskom- 

 mitténs förslag, och då de meningar, som jag vid det tillfället sökte giva ut- 

 tryck åt, till väsentliga delar motsägas av det utlåtande, som skogsvårdsstyrel- 

 sernas kommitté nu avgivit, och som den högt ärade inledaren här förordat, 

 ber jag att få yttra några bemötande ord. 



Detta nya förslag från skogsvårdsstyrelserna har utan tvivel ett flertal verk- 

 liga förtjänster vid jämförelse med skogslagstiftningskommitténs förslag. 



Som en verklig förtjänst får man väl beteckna den ändringen, att kristids- 

 lagens bestämmelse om ungskog i huvudsak godtagits i stället för skogslag- 

 stiftningskommitténs mera invecklade formulering. En förtjänst är väl också, 

 att den sista kommittén har frångått skogslagstiftningskommitténs förslag om 

 att varje skogsägare eller avverkare skulle hava rätt att göra äterväxt av vad 

 trädslag som helst efter en avverkning. Flera dylika förtjänster kunna givet- 

 vis påvisas. 



I väsentliga punkter innebär dock det nya förslaget icke någon förbättring 

 utan i stället, enligt min mening, en försämring av det ursprungliga förslaget. 

 Jag vill först ingå pä den fråga, som frän skogsägarehäll anförts såsom mest 

 väsentlig, dä det gällt en ny vittgående lag, nämligen att skogsägare icke 

 kunna finna det rättvist, att sädana lagar skrivas utan att samtidigt någon 

 garanti erbjudes för att en ensartad lagtillämpning verkligen kommer till stånd 

 inom olika skogsvärdsstyrelsers områden. Det kan icke vara rätt att vad som 

 på ena sidan länsgränsen är uppenbart oriktigt, pä den andra sidan gränsen 

 är riktigt, som man nu får höra exempel pä. Den högt ärade inledaren var 

 mycket förvånad över att frän skogsvärd ande skogsägarehåll kunde göras invänd- 

 ning emot dessa nya vittgående lagförslag i skogsvärdens intresse. A min 

 sida vill jag giva uttryck för min förvåning över denna förvåning. Det är 

 ju sä, att skogsvärdande skogsägare och andra skogsägare kunna vara mycket 

 oense i en hel del saker, men i en punkt framstår solidariteten helgjuten, 

 och det är, dä det gäller prov pä enhetlighet i tillämpningen av bestämmel- 

 ser, som begränsa den nödställde skogsavverkarens handlingsfrihet. Antingen 



