DISKUSSION I SKOGSLAGSTIFTNINGSFRÅGAN x 19Q 



en skogsägare är intresserad skogsvårdare eller icke, måste han , väl bet\'ivla 

 tierättigandet hos en lag, som sätter en skogsägare i konkurs på ena sidan 

 om länsgränsen men på den andra sidan om denna gräns förhjälper honom 

 att hålla sin ekonomi uppe. Den föreslagna nya lagen föreskriver, antingen 

 man följer skogsvårdsstyrelsernas eller skogslagstiftningskommitténs förslag, 

 en hel del förbud att avverka och andra åligganden för skogsägaern, som 

 kunna på verkligt betydande sätt ingripa i hans existens\illkor, utan att något 

 åtgjorts för att betrygga, att dessa ingripanden i praktiken skola bliva till- 

 närmelsevis lika under likartade skogsförhällanden. Det måste därför vara 

 rätt att fråga, varför denna synpunkt icke alls blivit beaktad av dem som 

 skrivit lagen. 



Skogslagstiftningskommittén föreslog visserligen invättandet av en skogsin- 

 spektör såsom en sorts förehingslänk mellan skogsvårdsstyrelserna. Denna 

 inspektör skulle icke få förtroende att utfärda några gemensamhetsregler för 

 lagtillämpningen inom olika län eller dylikt, men likväl — såsom en leda- 

 mot av kommittén vid årssammanträdet här i våras uttryckte det — kunna 

 åstadkomma en god medverkan vid strävandet efter en likartad tillämpning 

 inom olika län. Denna inspektörens medverkan skulle väl ändå bliva av 

 oansenligt värde, där verklig meningsskiljaktighet föreläge mellan olika skogs- 

 vårdsstyrelser om praktiskt lämpliga förfaringssätt. Skogsvårdsstyrelsekonimit- 

 tcn och med den skogsvårdsstyrelsemötet har gått ännu längre i denna brist 

 på hänsyn emot förevarande, såvitt jag förstår, berättigade kogsägareintresse. 

 Skogsvårdsstyrelserna hava icke ens velat vara med om skogsinspektörsinstitu- 

 tionen, och detta trots att man föreslagit en ännu strängare lag än den skogs- 

 lagstiftningskommittén velat införa. Det nya förslaget innefattar ju förbud 

 även för avverkning emot > god skogsvård >■, vilket förbud är långt mer vitt- 

 omfattande och oklart än förut diskuterade förbudet för skövling av ungskog. 



Skogsvårdsstyrelserna säga ifråga om garantierna för en ensartad lagtillämp- 

 ning icke annat än vad som står på sid. 9 i dess kommittés betänkande, stycket 

 längst ned. »Då man emellertid medgiver varje rättsinnehavare, att hos läns- 

 styrelse och Kungl. Maj:t anföra klagan mot de meddelade förbuden och där- 

 vid själv förebringa bevisning samt därjämte påkalla syn av en statens tjänsteman 

 med biträde av ojävige gode män, så lärer därigenom samma garanti vara 

 lämnad mot oförståndigt tillämpande av lagen, som gives i fråga om åtskil- 

 liga andra fall av likartad beskaffenhet. > 



Jag skulle då först vilja göra en fråga till herrar kommitterade frän skogs- 

 vårdsstyrelserna, om det verkligen finns något fall av likartad beskaffenhet. 

 Vi måste betänka, att den mest framstående egenskapen hos den föreliggande 

 frågan i skogsägarens ögon än den, att den ingriper sä oerhört i hans rätt 

 att förfoga över mest betydande ägodelar, som han hittills haft så nära oin- 

 skränkt frihet att handskas med. Finnes det verkligen exempel på liknande 

 ingrepp i enskildes ekonomi och på samtidig frånvaro av betryggande bestäm- 

 melser om likhet inför lagen i samband med sådant ingrepp? 



Man har här att helt och hållet bortse ifrån kristidsbestämmelserna. Under 

 \åldsamma kristider har man ju att finna sig uti nästan vad som helst av 

 brådstörtande och ingripande lager. Men att i detta sammmanhang åberopa 

 kristidslagen såsom skäl för det nu sist framkomna skogslagförslaget, måste 

 vara lika orätt som att begära en del kommissioner, som reglera vårt leve- 

 bröd, därför att vi haft sädana kommissioner under kristiden. 



