206 X iMKDDKLANDKN FRÄN SKOGSVARUSl-ORENINGKN 



avverkning må äga rum allenast i den utsträckning, som är förenlig med 

 skogens framtida bestånd.» 



Kontentan härav är väl den, att avverkningen är lagstridig om den kan 

 rubriceras som skogsskövling. Kan den icke det, så har avverkningen i lagens- 

 mening skett enligt grunderna för god skogsvård. P"ör dem, som skola till- 

 lämpa en sådan oklar bestämmelse, blir det mången gång stor tvekan, var 

 den rätta gränsen för ingrepp ligger, då sakkunnig kan komma att stå mot 

 sakkunnig. 



Det var en talare här, som yrkade på att över skogsvårdsstyrelserna borde 

 ställas en inspektör för att, som jag fattade det, skogsägare skulle kunna 

 repliera på honom i det fall skogsvårdsstyrelses lagtillämpning kändes ensidig. 

 Behov av sådant skydd är sannolikt av mera lokal eller temporär natur, och 

 det vore till stor skada för skogsvårdsstyrelseinstitutionen, ty därmed bleve 

 denna en byråkratisk inrättning, som hade att taga order i fackfrågor från 

 utomstående håll. 



Sä var det herr Holmquist, som slog oss med förvåning över sin detalj- 

 kännedom icke blott om Smålands utan även om Värmlands skogar. Det 

 synes som om skogsvårdsstyrelsens ordförande i Kopparbergs län skulle ha 

 tillräckligt knog med skogbefaring inom sitt egna område. 



Herr ordförande! Som mångårig skogsvårdsstyrelseledamot vågar jag uttala,^ 

 att varken det ena eller det andra kommittéförslaget bör upphöjas till lag. 

 Låt oss behålla 1903 års skogslag, med vilken det dock utförts storverk, oclv 

 som nu är inarbetad hos vårt folk! Lägg så därtill den del av provisoriska 

 skogslagen, som ger effektivt skydd åt ungskogarna! Sedan kunna skogs- 

 vårdsstyrelserna ostörda få fortsätta sin fosterländska gärning med uppdragnirg^ 

 av nya skogar och därtill få den nya uppgiften, att hos vårt folk inarbeta 

 förståelsen för nyttan av ungskogsskyddet! 



Herr Ordföranden. Jag har tagit mig friheten att anteckna mig själv för 

 ordet. 



Det har talats om det senaste förslaget, men vi få ej glömma, att det är 

 två tidigare förslag, som ock föreligga, då denna fråga skall bedömas. Alla 

 hava vi velat och vilja vara med om skydd för ungskog. Redan vid tillkomsten 

 av 1903 års äterväxtlag var det tal om att få skydd för ungskog och nu 

 hava vi fått en provisorisk lag, som skyddar ungskogen, och den vilja vi icke 

 gärna vara av med. Det är icke heller där som betänkligheterna förefinnas 

 utan de rikta sig mot den del av kristidslagen, som omfattar bestämmelser 

 beträffande annan skog än ungskog. Nu säger herr Holmquist liksom kom- 

 mitterade, att det icke är något nytt man vill komma med och att det har 

 funnits i kristidslagen bestämmelser om skydd också för annan skog än ung- 

 skog, men de glömma att det dock är på ett mycket begränsat område, sonv 

 detta gällt, nämligen pä de egendomar som gått i handel och som varit sär- 

 skilt utsatta för skövling. I det »Betänkande och förslag för tillfälliga åtgär- 

 der för stävjande av spekulation vid handel med jordbruksegendomar m. m.^, 

 som uppgjordes av tillkallade sakkunniga för att uppgöra förslag till krislids- 

 lagar sägs, att hemman och egendomar gingo i handeln till höga pris- 

 och så avverkade man hela skogen. Denna lag var riktad emot handeln 

 med egendomar under kristiden. Nu har lagen tillämpats beträffande den 

 äldre skogen på dessa egendomar, men kan man därav draga den slutsatsen,. 



