208 X MKDDEI.ANDEN FRÄN SK0GSVAR1)S1'(JRKN1NGEN 



man ännu i denna stund står så famlande, att fackmän icke alltid själva 

 kunna veta, hur en bestämmelse skall tolkas, då det kräves olika bedömande i 

 olika delar av värt vidsträckta land med dess skiftande förhållanden. 



Landshövding Hederstierna säger, att god skogsvård är A och O och det 

 är fullkomligt riktigt. Men därifrån kommer man icke till att man i lagen 

 skall säga, att ingen avverkning skall äga rum, som strider emot grunderna 

 för god skogsvård, ty det kan vara en omdömesfråga, som icke alltid erhåller 

 samma svar. 



Vidare vill jag framhålla en sak. Lagen måste ju övervakas och efter- 

 levas, men kunna skogsvårdsstyrelsernas tjänstemän hinna att lämna de an- 

 visningar, som de hava att lämna, ifall sä påfordras av skogsägarna, utan 

 betydlig förstärkning av arbetskrafterna? Antag att i ett stort län framställ- 

 ning kommer från en mängd skogsägare om anvisning för avverkning, som 

 man ej vågar igångsätta utan sådan, hur kan skogsvårdsstyrelsen tillmötesgå 

 alla dessa krav. Det kan dröja långt om, innan skogsvårdsstyrelsen är i stånd 

 att lämna sådana anvisningar åt alla som begära det. 



Jag vill slutligen framhålla att det dock är ett långt gående ingrepp i 

 äganderätten. Ungskogsskyddet är ju ock ett ingrepp i denna, men dock 

 väsentligt olika, ty där kan avverkningen gå ut över den kraftigt växande 

 skogen i åldrar om 50 a 60, kanske 70 är och det är riktigt att lagstiftning 

 måste tinnas för att åstadkomma skydd för den. För min del är jag alltid 

 benägen att vara med om ett sådant, men man måste tänka på, när man 

 lagstiftar för att skydda även den äldre skogen, att man icke glömmer bort 

 människorna, som äga skogen, och vilkas väl och ve kan vara beroende på 

 huruvida det under vissa förhållanden är berättigat för dem att göra en 

 avverkning, även om den kan gå något längre än grunderna för god skogs- 

 vård tillåtna. 



Skogschefen Helge Modin. AU lagstiftning bör vila pä bestämda princi- 

 piella grunder och tydligt klargöra, vad den -avser att skydda. 



Detta har skogslagstifningskommittén tillämpat, då den skrivit sin första 

 paragraf: »skogsmark skall till skogsbörd användas.» 



Då skogsvårdsstyrelsernas kommitté, i sin lovvärda strävan att förkorta 

 lagen, strukit även denna paragraf, har den gått för långt. Härigenom ha 

 de av samma kommitté medtagna undantagen från huvudregeln blivit s. a. s. 

 rotryckta. Paragrafen bör återfinnas i den blivande lagen. 



Den primära och viktigaste tillämpningen är, att skogsägaren ej tillgodogör 

 sig skogsbeståndet utan att sörja för att ny skog uppkommer och ej bedriver 

 avverkningen på ett sätt, som äventyrar uppkomsten av denna nya skog. 



Föreskrift härom finnes i nu gällande allmänna skogslagens första paragraf 



Denna paragraf har visat sig mäktig att på ett utomordentligt sätt väcka 

 skogsägarnas ansvar inför skogen och har genom sin lyckliga formulering 

 vunnit berömmelse utanför detta lands gränser. Därför bör den också be- 

 hållas i den nya lagen. 



Härigenom är grundläggandet av det nya skogsbeståndet säkerställt. Under 

 återväxtlagens tillämpning har dock vuxit fram en stadgad åsikt även bland 

 skogsmännen, att även den ungskog, som växer upp för att bilda det nya 

 skogskapitalet, behöver skydd. Detta skydd finnes i skogsvärdsstyrelsekom- 

 mitténs första paragrafs första moment, som föreskriver, att ungskog ej får 



