210 X MEDDELANDEN KRAN SK()(;S\'ARD.S10REN1NGEN 



och förutsättningarna därför har sålunda, så vitt jag förstår, inledaren själv 

 slagit ihjäl den anmärkning mot skogslagstiftningskommittcns törslag, som han 

 kallade ett grundskott däruti. 



Kanslirådet Hugo Tigerschiöld. Jag är visserligen icke ledamot av någon 

 skogsvårdsstyrelse men anser mig dock så till vida vara ; med skogsförhållan- 

 den förtrogen» som jag innehar den mera ödmjuka och blygsamma ställnin- 

 gen att under ett 20-tal år hava skött en egen skog efter bästa förstånd. 



Jag delar i allo den mening, som här från flera håll har uttalats. Detta 

 lagförslag j synes även mig innebära ett våld på svensk frihet och den en- 

 skildes hittillsvarande förfoganderätt över sin egendom. Jordbruk i vårt land 

 bär sig bäst om det har stöd av skog. I dåliga skördeår får därför den 

 jordbrukare, som ^ill göra rätt för sig, taga något mer ur skogen, under det 

 att man i goda skördeår tar något mindre, även om både det ena och andra 

 icke skulle anses fullt förenligt med grunderna för den bästa skogsvård. Nu 

 är det meningen att åtminstone det förra skall förmenas honom, oavsett om 

 han därigenom urståndsättes att fullgöra sina förbindelser. Konsekvensen av 

 detta är att det är bäst att staten tager alltihop. Den anser sig genom sina 

 ämbetsmän sköta allting bättre, oaktat vi trott att det framförallt är den en- 

 skildes kraft, initiativ och arbete, som lyft vårt land till dess nuvarande eko- 

 nomiska ställning. 



Om i den paragraf varom nu är fråga åtminstone stode att skogsskötseln 

 uppenbarligen skall strida emot vad allmänt anses vara överensstämmande 

 med grunderna för god skogsvård, vore det någon reson. Dä bleve man åt- 

 minstone icke utsatt för den särskilda skogsvärdsstyrelsens godtycke. Icke 

 ens detta vill man medge. De, som tillhört denna förening frän dess första 

 början, veta, huru man vid varje sammanträde stridit om just grunderna för 

 god skogsvård. De allra livligaste striderna hava just varit dessa. Utveck- 

 lingen på detta område går, tack vare den vetenskapliga forskningen och den 

 vidgade praktiska erfarenheten, så fort, att vad som för fem år sedan ansägos 

 som goda grunder för god skogsvård i dag underkännes som sädana. Varför 

 icke låta denna utveckling sporra skogsvården i vårt land, varför icke låta 

 upplysningen på detta område, varåt jämväl denna förening velat ägna sina 

 krafter, lortfarande vara den bästa hävstången för utvecklingen. Nu synes man 

 vilja använda lagparagrafer med straffhot som medel för utveckling av ett fritt yrke. 



Vidare synes man förgäta, att man även kan missvårda skog såsom ett be- 

 tydelsefullt ekonomiskt objekt genom att underlåta att avverka den i tid vare sig 

 genom bristande gallring och föravverkning eller genom den gamla skogens 

 nerruttnande. Kanske det därför innan det allmänna förlänas större inflytande 

 över den enskilda skogsskötseln, vore skäl undersöka huruvida det allmänna 

 i detta avseende utgör den föresyn för god skogsvård, som berättigar större 

 inflytande. Jag kan icke återhålla ett par speciella anmärkningar. Det står, 

 att skogsvärdsstyrelse skall bestå av tre personer, en utsedd av Kungl. 

 Maj:t, en utsedd av landsting och den tredje av hushållningssällskapens för- 

 \altningsutskott. Jag fruktar, att de personer, som sålunda utses, ofta bliva 

 tillsatta i partipolitikens snarare än i skogsvårdens tecken. Besvär över läns- 

 styrelsens beslut skola anföras hos Konungen, och Konungen remitterar målet 

 till domänstyrelsen. Borde besvären icke hellre gå till någon ny, för ända- 

 målet inrättad central mvnditrhet? 



