212 X ^[KDDELANDEN FRÄN SKOCSVARDSFORENlNdEN 



huru bolag och bönder sköta sina skogar. Jag tror därför att några faktiska 

 upplysningar kunna vara av intresse för saken och att man ej bör nöja sig 

 med bara allmänna uttalanden. Jag har haft förtroendet att skriva Värm- 

 landstaxeringen och har även varit med om att undersöka skogens tillstånd 

 på bolagsjord i jämförelse med den på bondejord och har således åtminstone 

 någon bekantskap med förhållandena. Jag har också under de senaste i8 

 åren rest genom snart sagt hela Sverige och även genom Kopparbergs och 

 Värmlands län liksom genom Kronobergs. Kommer man till Kronobergs län 

 och ser skogarna där, s6r man skogens bedrövelse, kommer man till Värm- 

 lands län så ser man verkligen vacker skog. Det finns intet län i Sveriges 

 rike, som har sä fina tillväxtskogar som Värmlands, det står jag för. För 

 övrigt visar med siffror den utredning, som är gjord, att bolagen hava bättre 

 virkeskapital än bönderna. Nu kanske landshövding Holmijuist är av den 

 åsikten att detta virkeskapital är för litet, men det återstår i alla händelser 

 för landshövding Holmijuist att bevisa, att bolagen förstöra skogarna även 

 på bondehemman. 



Till detta vill jag bara foga, vad skogslagstiftningskommittén yttrat angå- 

 ende Värmland. Jag beklagar att jag icke har originalbetänkandet i min 

 hand, men jag ber att få läsa upp vad som här står: »Till dessa utdrag må 

 för Värmlands län fogas, hurusom enligt den där verkställda taxeringen nära 

 nog alla de vittomfattande bolagsskogarna och en mindre del hemmansskogar 

 hava ett virkesförråd överstigande 80 kbm per hektar, en del bolagsskogar 

 t. o. m. mycket mera, medan den genomsnittliga virkesmassan per hektar 

 produktiv skogsmark uppgår till endast 63 kbm fast mått, varav inses, att 

 det på hemmansskogarna i allmänhet är synnerligen illa ställt med virkes- 

 förrådet. > 



Jag trodde, att dessa faktiska upplysningar skulle intressera landshövding 

 Holmquist. Det kan för övrigt intressera vilken skogsman som helst att se, 

 var skogen över huvud taget växer bäst på våra marker, vare sig de tillhöra 

 bönder eller bolag. ^ 



Skogschefen Arvid Nilsson. Landshövding Holm([uist frågade mig, om 

 jag redan glömt min länsjägmästaretid och lämpligheten av frihet för skogs- 

 vårdsstyrelserna att handla som de ville. Hans yttrande föranleddes av, att 

 jag ansett ett centralt organ behövligt över skogsvårdsstyrelserna. Jag har 

 icke glömt den tiden, utan det är väl snarare landshövding Holmquist, som 

 glömt mig såsom länsjägmästare. Jag får nämligen fästa uppmärksamheten på, 

 att jag redan på den tiden förordade ett sådant centratt organ i objektivi- 

 tetens och en enhetlig lagtillämpnings intresse. Jag kände mig redan dä illa 

 berörd av, att ärlig strävan efter objektivitet i lagtillämpningen skulle visa så 

 olika resultat inom olika län. När det nu är fråga om mycket strängare skogs- 

 lagar, måste det vara än mer orätt att åsidosätta vad som visserligen kan 

 göras i förevarande riktning utan att förnärma skogsvårdsstyrelsers behöriga 

 intressen. 



Jag är fullkomligt ense med landshövding Holmquist, dä han säger sig 

 icke kunna begripa, vad en skogvårdsinspektör skulle göra för nytta. Jag 



'■ Mitl här återgivna yttrande om skogarna i Värmlands län föranleddes bl. a. därav, att 

 landshövding Holmijuist i den muntliga framställningen endast ville ge f(t stort bolag sin 



honnör. 



