IJISRUSSION 1 SROGSl.AGSril' TNINGSI-RAGAN x213 



iVamhöU även vid mötet i våras, att jag ansåg skogslagstiftningskommitténs 

 förslag om en inspektör vara alldeles oriktigt, därför att det icke funnes en 

 skogsman i Sveriges rike, som ville åtaga sig ett uppdrag sådant som detta, 

 därest han verkligen skulle fä befogenhet att påverka lagtillämpningen i olika 

 län. Och utan dylik befogenhet vore han till föga nytta. I denna inspektörs 

 ställe har jag \elat ifrågasätta ett förtroenderåd, som skulle utfärda behövliga 

 gemensamhetsregler efter samråd med skogsvårdsstyrelserna. Inför dylikt för- 

 troenderåd kunde tvistiga frågor om skogslagstillämpning bliva prövade med 

 största erfarenhet och konsekvens. Jag förstår icke, att det skulle behöva 

 vara en så byråkratisk inrättning. Om ett sådant råd mot all förmodan skulle 

 missbruka sin ställning, antager jag, att såväl rådet som högre vederbörande 

 underrättas härom genom skogsvårdsstyrelsernas försorg och ett sådant miss- 

 törhållande skulle kunna avhjälpas. 



Kapten de \'erdier sade, att anspråket på överordnat organ över skogsvårds- 

 styrelserna skulle härröra frän lokala förhållanden på något ställe och icke 

 vara av nämnvärd betydelse. Jag förstår ej, varifrån kapten de \'erdier fått 

 en sådan mening. Jag tycker att ju strängare skogslagar det begäres, desto 

 angelägnare är det att väcka till liv och stödja anspråk på största rimliga 

 garanti för att alla skola bliva behandlade någorlunda lika, när skogslagarna 

 tangeras eller överträdas. 



Landshövding Holmquist slutade sitt anförande med att säga, att han icke 

 trott på fullständig framgång för det föreliggande lagförslaget frän skogsvärds- 

 styrelserna, men hoppades, att vi i alla fall skulle inom kort få se en ny 

 väsentligt bättre skogslag. Jag tror, att vi alla äro fullkomligt överens i den 

 punkten. 



Professor Lundberg. Jag vill blott yttra ett par ord med anledning av 

 uttrycket mot grunderna för god skogsvård». Därmed hava kommitterade 

 tydligen endast avsett de mest elementära grunderna för god skogsvård, men 

 den uppfattningen fick jag verkligen icke, när jag läste betänkandet. Det 

 vore därför lämpligt att utsätta »de elementära grunderna» eller »de enklaste 

 grunderna» i stället för »grunderna». 



Professor Tor Jonson. Jag är i väsentliga delar förekommen a\- före- 

 gående ärade talare, men det är ändå ett par synpunkter, som jag vill stryka 

 under. Här har från flera häll betonats, att någon meningsskiljaktighet icke 

 förefinnes angående lämpligheten att utsträcka 1903 års lag därhän att 

 skydd jämväl skulle beredas för växtlig ungskog. Jag tror mig också ha 

 rätt att konstatera, att från skogsmannahåll icke ringaste tvekan råder om att 

 tiden är mogen att nu framföra denna ungskogslag. När man emellertid vill 

 fixera vad som menas med växtlig ungskog möta stora svårigheter. Det be- 

 hövs givetvis intet skydd för ungskog så länge den icke är matnyttig utan 

 först senare när den får ett rotvärde. Då uppkommer spörsmålet: Huru länge 

 skall den behöva skyddas? Skall den skyddas ända tills den uppnått vad 

 man kallar för skogens rationella mognadsålder, eller får den tagas sedan den 

 uppnått en viss bråkdel av denna ålder. Det är denna stora svårighet, som 

 den första kommittén har försökt men knappast lyckats lösa. Dä avsikten 

 med en ungskogslag måste anses vara att skydda bestånden under den tidsperiod, 

 dä dessas ekonomiska produktionsförmåga är särskilt stor, måste tydligen de 



