DISKUSSION I SK.OGSLAGSTI1-TNINGSFRAGAX x215 



som första påbyggnad på 1903 års återviixtlag, och så taga nästa steg först 

 sedan man sett om ungskogslagen blir otillräcklig. 



Länsjägmästare Dybeck. Då man, efter det mottagande som skogslag- 

 stiftningskommitténs betänkande fått i vårt land, vågade åtaga sig det upp- 

 drag, som lämnades ifrån skogsvårdsstyrelserna att på relativ kort tid, högst 

 €tt halvt år, behandla denna fråga, så var man på det klara med att man 

 skulle komma att utsätta sig för en ganska kraftig kritik. Då emellertid skogs- 

 värdsstyrelsernas skogslagstiftningskonimitté, som till ordförande, som herrarna 

 veta, haft förmånen hava landshövding Hederstierna, började sitt arbete, sä 

 hade vi som vårt uppdrag att i lagform söka omsätta de uttalanden som god- 

 tagits av majoriteten i det utskott, som under skogsvårdsstyrelsemötet 1919 

 hade denna fråga om hand, och detta ha vi enligt mitt förmenande sökt göra 

 på ett sätt som skulle bliva minst betungande för skogsägarna. För att åstad- 

 komma detta sökte vi få fram något, som samtidigt skulle skydda de svenska 

 skogarna utan att verka hämmande åtminstone allt för mycket på den enskilda 

 skogsskötseln, och då skrev man här i 2 mom., som sä kraftigt omdebatterats, 

 att avverkningen icke finge strida emot onnidciiia för god skogsvård. Om man 

 lagstiftar så att en avverkare icke behöver på det hela taget göra mera än 

 att avverka så att det icke strider emot gn/ndenia för god skogsvärd, så kommer 

 man egentligen icke andra till livs än dem, som vilja riva ned skogen. Alla, 

 som överhuvud taget vilja sköta sin skog, komma icke att drabbas av denna 

 lag, men nu har man hört, huru detta har uppfattats av Svenska Skogsvårds- 

 föreningen och skulle man tro, att den representation, som finns här i dag, 

 skulle vara en fullkomligt homogen avgjutning av Svenska Skogsvärdsföreningen, 

 så skulle icke dalabönderna med den ujipfattning de ådagalagt vid tillämpningen 

 av de provisoriska skogslagarna kunna vara med i denna förening, ty de äro 

 i stort sett ense om att man vid planläggandet av all avverkning bör försöka 

 ■ordna det sä, att det icke blir stridande nnot grunderna för god skogsvärd. 



Jag kan emellertid icke låta bli att erinra om vad som tilldrog sig här på 

 samma lokal och under i stort sett liknande förhållanden för icke fullt tre är 

 sedan, då det hade väckts förslag om att införa ungskogslagstiftning för värt 

 land. Oppositionen fördes fram med ungefär lika styrka då som nu i dag. 

 Ungskogslagen kom emellertid till, och då den tillämpats ett år, hörde man 

 egentligen icke en röst höjas emot ett fortsatt lagstiftande till skydd för ung- 

 skogen, och gudskelov för det. Jag tror att, om den provisoriska lagen får 

 tillämpas, som jag hoppas, med förstånd ännu någon tid, den dagen icke skall 

 vara så långt borta, då Svenska Skogsvårdsföreningen kan gå med pä en lag- 

 stiftning, som stipulerar 17I/ en avverkning icke får strida emot grunderna för god 

 skogsvård. 



Jägmästare Amilon. Det föreliggande förslaget avser att skydda ungsko- 

 gen genom att förbjuda all för beståndets utveckling oändamålsenlig gallring. 

 Det söker även att förhindra för stark avverkning i medelålders och äldre 

 skog. För detta ändamål stadgas, att avverkning i sådan icke får strida 

 mot grunderna för god skogsvård och i så stor utsträckning, att fastigheten 

 därigenom kan komma att lida brist på behövlig skog efter ortens förhål- 

 landen. I ett annat stadgande bestämmes att avverkning till fastighets ound- 

 gängliga husbehov må ske utan inskränkning (flygsandsfälten undantagna). 



