218 X MEDDELANDEN FRÄN SR( )(;SVARDSF()REN1NGEN 



Landshövding Holmquist. Herr Ordförande, mina herrar! Jag hoppades 

 att professor Hesselman ■ skulle vara närvarande nu, inen han har redan gått. 

 Som gentleman iir han dock — der får jag uppriktigt säga — skyldig klar- 

 lägga, att han uppfattat mig oriktigt. Jag förklarade ungefär att med undan- 

 tag för stora bolagsskogar i Värmland, som jag ansåg vara väl skötta, funnos 

 stora områden devasterade. Man har väl icke rätt att så sno sig in i sin 

 vetenskapliga höghetsmantel, att man icke ens hör vad å motsidan yttrats. 



Herr Tigerschiöld var mera lekande och lätt. Han målade med älskvärd 

 pensel upp en liten tavla med härlig skog och så en liten eldsvåda i bak- 

 grunden, tror jag. Och han säger: skall en man i ett sådant läge icke få 

 hugga ned en skog emot de grundsatser, som uttalats här av denna olyck- 

 saliga kommitté? Ja, likaväl kunde herr Tigerschiöld säga, att det kan vara 

 en rik man, som bor i Stockholm och har en fru, som vill hava en perlcollier 

 för 3oo,'ooo kronor. Varför får icke den mannen hugga ned sin skog för 

 utgiften? Skall man överhuvud taget stifta lag i detta land, så hoppas jag 

 att sådana uppfattningar skola sjunka i bakgrunden. Sedermera sade herr 

 Tigerschiöld en sak till mig: »Om Ni påstår, att de svenska dalabönderna 

 äro avkuggade en del av sina skogar, så är det icke sant.» 



Jag vet att det är sant! 



Man vet knappt vad man skall svara pä herr Tigerschiölds sätt att föra 

 denna diskussion. Det är verkligen icke så underligt om man får något 

 slapidariskt > över sig då man hör denne ärade talare. 



Intendenten Q. Eneroth- I likhet med den ärade inledaren torde mar» 

 böra erkänna, att skogsvärdsstyrelsekommitténs ansträngningar att åstadkomma 

 en koii lag äro synnerligen berömvärda. Man bör även erkänna den prin- 

 cipen som fullkomligt riktig, att en lagtext bör skarpt precisera principerna 

 och det bärande i lagen, men icke söka trätfa bestämmelser för alla upp- 

 tänkliga fall, utan överlåta lagens tolkning på de organ, som skola handhava 

 densamma. 



Nu gällande 1903 års skogslag, återväxtlagen, är en sådan kortfattad lag 

 som nämndes. Lagens bärande idé är ju angiven sä kort som möjligt, och 

 har det sedan överlåtits åt skogsvårdsstyrelserna att tillämpa densamma pä 

 de skilda fallen. Hur denna tolkning har utfallit har veterligen aldrig varit 

 föremal för något offentligt och sakkunnigt bedömande, ej heller har någon 

 dvlik jämförelse skett mellan olika skogsvårdsstyrelsers sätt att tillämpa lagens 

 bestämmelser. 



Man behöver emellertid icke haft många tillfällen att jämföra förhållanden 

 i olika län för att kunna säga, att vi egentligen icke hava någon enhetlig: 

 skogslag i landet, utan i stället landskapslagar: Upplandslagen, Hälsingelagen, 

 Dalalagen o. s. v., inom vilkas tillämpningsområden varje skogsvårdsstyrelse 

 på sitt sätt tillämpar återväxtlagen. Därmed har naturligtvis icke sagts att 

 åtminstone i de fem län jag något närmare känner till, goda och högst bety- 

 dande resultat ej vunnits, men faktum kvarstår i alla fall. 



Man torde vidare kunna säga, att om redan uppfattningen om vad son> 

 är »uppenbart äventyrad återväxt» är betydligt växlande, sä gäller detta v 

 ännu mycket högre grad uppfattningen och tillämpningen av vad som är >'god 

 skogsvård 5. M. a. o., vad som på ena sidan länsgränsen förkunnas för den 

 skogägande allmänheten som »rationell skogsskötsel och även kommer till 



