222 X LriTKRA'JUR 



diametrar förekommande maximumkrympningen hos rundvirke uppgår till 8 

 mm d. v. s. mindre än en cm. Skillnaden mellan de uppmätta kvantiteterna 

 vid olika tidpunkter tillskriver Fllr\ därför huvudsakligen det sätt \arpå mät- 

 ningarna utföras, ofullständig barkning första gången etc. — Hos det sågade 

 virket når krympningen i radiell led större värden, så att den totala krymp- 

 ningen kan uppgå till 6 % av diametern. — • Angående den lämpligaste tid- 

 punkten för trädfällning säger Flurv, att träden ha den största vattenhalten 

 i december — januari och den minsta i juni och juli, men att det huvudsak- 

 ligen måste bli helt andra faktorer, som bestämma den rätta tiden för avverk- 

 ningens utförande. 



Sven Pktrim. 



W. Brenner: Studier över vegetationen i en del av västra Nyland 

 och dess förhållande till markbeskaffenheten. Geologiska Kom- 

 missionens i Finland geotekniska meddelanden n:r 32, Helsingfors 192 i. 

 105 sidor, pris 8 mk. 



(ieologiska Kommissionen i Finland äger sedan åtskilliga år tillbaka en 

 agrogeologisk avdelning, som redan ofTentliggjort en serie grundläggande 

 arbeten på marklärans område. Dessa ha emellertid hittills huvudsakligen 

 rört sig på de geologiska och kemiska grenarna av ämnet, men sedan av- 

 delningen nu med sin stab införlivat en botanist av facket, dr W. Brenner, 

 ha forskningarna utsträckts till botaniska och även skogliga frågor. Vissa 

 delar av ovan nämnda arbete torde därför kunna påräkna även de svenska 

 skogsmännens synnerliga intresse. 



Dr Brenner har ingående undersökt de mer eller mindre kulturpåver- 

 kade växtsamhällen, som påträffas å olika marker i västra Nyland, varvid 

 även utförts observationer över jordmånens beskaffenhet. Vid urskiljandet av 

 olika associationstyper utgår han i enlighet med moderna principer uteslutande 

 frän vegetationen. Frågan om jordmånens inverkan på vegetationen diskuteras, 

 sedan i ett särskilt kapitel. De barrskogstyper, som beskrivas, äro följande: 

 Ren C/adin(7-ta\hkog, Colluiinn\. 67i'/(///;^?-tallskog, Ren Hvlocomiiim-taW^.Vog^ 

 Calliaiaxxk IIv/ocominm-\.s.\\<kog, Vadi/iuii/nik //y/oromiuin-tiWskog, Ortrik //)7o- 

 ro//////w-tallskog, Ren Hvlocomiiini-graxiskog, ]'<ic<iiiiui>mk Hv/oco?nium-gTa.Y\f,V.og, 

 Afvr/iY/iurik. Hvlocomiiim-gTamVog, örtrik J/y/ocomii/m-gTSLTiskog och Po/y/richit///- 

 rik granskog. Härvid inräknas barrblandskogarna bland tall- eller granskogar 

 alltefter det övervägande trädslaget. Av undersökningen framgår, att flera av 

 dessa skogstyper såväl som andra växtsamhällen gynnas av vissa jordslag. 

 Sålunda äro de örtrika barrskogarna delvis lokaliserade till mjäla och sand- 

 mjäla, //i'/öföw/««;-granskogarna till moräner o. s. v. Även iakttagelser av 

 själva jordmånstypen och jordartens kemiska egenskaper [de senare på grund- 

 val av från Geol. Kom. tidigare offentliggjort analysmaterial) har indragits i 

 diskussionen. På grund av de knapphändiga uppgifterna om författarens till- 

 vägagångssätt vid undersökning av t. ex. podsoleringsgraden m. m. är det 

 dock mycket svårt för en utomstående att bilda sig en föreställning om hit- 

 hörande uppgifters värde. 



Av desto större intresse ur skoglig synpunkt är att författaren på grundval 

 av sina iakttagelser av vegetation och jordmån lämnat en ganska ingående 

 diskussion av det intressanta ämnet »Vegetationen som indikator pä jordens 

 bonitet», en diskussion, som format sig till en skarp gensaga mot den i Fin- 



