StCOGSADiMINIS TRATIOX X 245 



cenibcr 1920 icke till något resultat, enär flera inflytelserika exportörer hade den uppfatt- 

 ningen, att detta icke var erforderligt. De svenska exportörerna av färädlat virke synas 

 därtor under senhösten icke ansett, att virkesprisen skulle behöva undergå nägon större 

 reducering, utan trodde de flesta, att de skulle förmå hålla de uppskruvade priserna. Och 

 dock borde de bättre än några andra genom sina överallt i utlandet stationerade agenter haft 

 känning av den sedermera inträftade depressionen. Men de kunde icke förutse denna lika 

 litet som den plötsliga och oväntade stegringen i prisen under förra delen av år 1920. 



Då alltså exportörerna av det förädlade virket trodde sig kunna hålla priserna uppe och 

 styrelsen till och med av sådana uppmanades att icke sänka priserna ä sin råvara, vilket en- 

 ligt deras mening skulle kunnat giva de utländska köparna anledning att pressa ned pri- 

 serna, så torde det icke förvåna, att styrelsen icke redan till I:sta auktionerna i början och 

 mediet av oktober var benägen till reduktion av priserna ä råvaran. En sådan reduktion 

 av priserna, nämligen inom ramen av vad som då skulle kunnat anses tillrådligt, skulle 

 dock icke fått till följd någon ökning i kronans höstförsäljningar, ty orsaken till den min- 

 skade försäljningen berodde mindre på de av styrelsen satta prisen än å andra förhållanden. 

 De virkesköpande sågverken hade genom fasthållande av de höga försäljningsprisen fått sälja 

 förhållandevis litet för 1921, varför många av dem icke kunde köpa större mängder råvara 

 annat än pa spekulation att överhållas till ett kommande är, därest tillräckligt låga pris där- 

 till kunde locka. Många av dem hade dock större eller mindre mängder stämplat virke 

 överstående sedan föregående åren, dels ä egna skogar, dels inköpta poster av kronan eller 

 enskilda, vilket även förhindrade dem att köpa å annat än sådan s])ekulation. Men dylik 

 spekulation hindrades dock i hög grad av den då så åtstramade penningmarknaden. I södra 

 Norrland inverkade ock de då nyligen avslutade försäljningarna av vissa större egendoms 

 komplex, där\'id flera av de eljest uppträdande spekulanterna pä kronans virke inköpt be- 

 tydande råvarumängder till höga priser med påföljd, att flertalet av dessa alldeles höUe sig 

 borta frän kronans virkesauktioner. Och i ännu högre grad inverkade till de därstädes 

 minskade försäljningarna det förhällandet, att den stora mängd smärre sågverk, som eljest 

 där plägat inköpa betydligt med virke frän kronans skogar, till stor del alls icke kunde del- 

 taga i spekulationen å kronans virke av det skäl, att de i följd av tillstramningen ä penning- 

 marknaden icke kunde anskaffa medel ens till uppehållande av sägverksdriften. 



De som <lå efteråt — dels genom en artikel i tidningen >.\f[arsvärlden> dels å Industri- 

 förbundets möte i april månad — sedan den svåra depressionen inträffat, klandrade styrelsen 

 för att ha hållit för höga priser vid höstauktionerna, anmärkte ock emot, att styrelsen icke 

 tidigare sålde sin pappersmasseved. Därför anser sig styrelsen i sammanhang därmed böra 

 beröra även denna fråga. — Såsom känt är, antog man förlidet år, att svär bränslebrist 

 skulle uppstå för bränslesäsongen 1920 — 2 1, varför styrelsen erhöll order att dels i möjli- 

 gaste grad höja vedhuggningarna i de allmänna skogarna, dels inställa all försäljning av 

 pappersved och props från och med Dalarna söderut, pä det att även detta virke i nödfall 

 skulle kunna tillgripas för bränsleändamäl. Sedan under sommaren allmän vedinventering 

 ägt rum, och det därvid konstaterats, att bränsletillgången var större än man vågat hoppas, 

 gjorde domänstyrelsen upprepade framställningar att fä sälja åtminstone pappersveden, men 

 det dröjde en tid innan tillstånd därtill erhölls, emedan dessförinnan vissa undersökningar 

 skulle genom kommerskollegium verkställas. Så snart detta tdlstånd i början av oktober er- 

 hållits, gav styrelsen genast order om försäljning av både pappersveden och propsen. Förut 

 hade dock en del till lastageplatser framförda partier, som icke där fingo kvarligga, måst 

 försäljas. Beträffande pappersveden i Norrland, som skulle säljas å rot, kunde försäljningen 

 av denna svårligen ske innan utstämpling av densamma ägt rum och innan man sålunda 

 visste vad man hade att sälja, varförutom i dessa partier ingick större eller mindre del 

 timmer. Någon särskild brådska med att försälja denna ved ansågs heller icke föreligga, 

 enär pappersniassefabrikerna allmänt höllo före, att prisen å massan skulle hålla sig uppe åt- 

 minstone en tid, och alt därför prisen å veden skulle komma att stiga ännu mera, varför de 

 under sommaren skyndat sig att för då gällande höga pris tillförsäkra sig så stora kvanti- 

 teter som möjligt. 



Allt det sågade virket, med undantag av det för Porjussägen, sålde styrelsen under som- 

 maren till goda priser. Hela tillverkningen vid Porjus var nämligen förbehållen vattenfalls- 

 styrelsen för dess anläggningar vid Harsprånget, varför styrelsen med anledning av arbetenas 

 inställande därstädes har denna tillverkning osäld kvar. 



Styrelsen övergår nu till att redogöra för anledningen till att det icke lyckats styrelsen 

 att under första hälften av innevarande år i någon nämnvärd grad minska utgifterna. 



Under våren 1920 hade styrelsen träffat avtal med kolköpsföreningarna om leverans av 

 40,000 — 46,000 läster kol att lastas vid platser norr om Bollnäs mot ett av föreningarna 



