252 X S. LINDROTH 



Frage nach einer anderen Föhre.» För att fullt klarlägga Mavks syn på 

 denna sak bör även tilläggas, att arten är för honom något synnerligen en- 

 hetligt, ?iägra linjer eller genotvper existera icke för honom inom denna. Han an- 

 ser sig sålunda exempelvis kunna göra följande uttalande »Angesichts solcher 

 und anderer ähnlicher Erfahrungen känn ich nur zu dem Schlusse kommen, 

 dass in einer jeden Pflanze mag das Samenkorn in der Nähe der Kältegrenze 

 öder in der Nähe der ^\"ärmegrenze gesammelt sein, der ganzen Vegetations- 

 zone entsprechende Frosthärte innewohnt.» 



Den i den moderna skogstitteraturen ivrigt diskuterade och delvis långt 

 utredda proveniensfrågan har i mitt tycke rätt grundligt fastslagit, att ovan 

 citerade påstående av Mavr är felaktigt, och med tanke på att hans klimat- 

 zoner, omfattande hela jordklotet, endast äro 6 och följaktligen äro ofantliga 

 med säkerligen rätt så varierande klimatiska förhållanden inom sig, måste jag 

 anse hans zonindelning av problematisk nytta för praktiskt bruk. 



En annan forskare, vars arbeten inom detta område hittills icke tyckas ha 

 vunnit något nämnvärt beaktande, men som säkerligen förr eller senare 

 komma att anses vara av största betydelse, nämligen norrmannen C). Hagem 

 delar Mavrs åsikt angående omöjligheten av aklimatisering. Han menar 

 nämligen, att man vid införande av främmande trädslag icke bör utgå ifrån 

 att dessa skola saklimatisera sig» eller anpassa sig efter de nya förhållandena, 

 utan principen bör vara > naturalisering», varmed han avser, att sådana främ- 

 mande trädslag böra användas, som i hemlandet leva under samma klima- 

 tiska förhållanden som de, vilka råda i det nya landet. Häri ligger kärn- 

 punkten, och hit kommer han, sä vitt jag läst rätt mellan raderna, därför att 

 han visserligen liksom Mavr tror på artens eller kanske snarare typens oför- 

 änderlighet eller i varje fall mycket långsamma förändring. Överensstämmel- 

 sen mellan Mavr och Hagem på denna punkt är emellertid inte fullständig, 

 och åsiktsskillnaden består däri, att artbegreppets omfång är så ofantligt myc- 

 ket större för M.^vr än för Hagem. Så är för Mavr den vanliga granen en 

 enda enhetlig art, under det att Hagem säkerligen vill uppdela denna i en 

 hel del konstanta raser med avseende på exempelvis tillväxthastighet. En tysk 

 författare har betecknat Mavrs strid för sina åsikter angående artbegreppet 

 som närmast en strid om ord, och det ligger utan tvivel en viss sanning 

 häri. Jämför endast vad som ovan nämnts om Mavrs ställning till den skandi- 

 naviska tallen i förhållande till den tyskal Beviset för att H.\gems åsikter 

 äro riktiga, åtminstone vad beträffar lämpligheten av att sträva efter »naturali- 

 sering» i stället för aklimatisering ligger nära till hands. 



Proveniensfrågan är ju, vilket redan ovan påpekats, ett livligt diskuterat 

 ämne, och ehuru man näppeligen kan säga, att densamma är slutdebatterad, 

 få vi väl dock anse, att diskussionen fastslagit, att de flesta av våra skogsträd 

 bestå av raser, vilkas utveckling är i hög grad beroende av de klimatiska tör- 

 hållanden, under vilka de komma att leva. »Tysktallen» t. ex. visar sig, som 

 bekant, vara en synnerligen olämplig ras att införa i Sverige, och tyskarna å andra 

 sidan borde anse vår tall — trots dess stora motståndskraft mot skvtte — som 

 olämplig att införa hos sig, då den icke kan utnyttja den längre vegetations- 

 perioden i Tyskland. Om nu våra inhemska trädslag bestå av dylika klima- 

 tiska raser, varför skulle då icke de främmande trädslag, vi försöka intöra, 

 göra detsamma, och skulle man icke kunna förklara många, för att inte säga 

 de flesta misslvckanden med främmande trädslag i vårt land därmed, att ingen 



