264 X SKOGSPOLITISKA INLÄGG 



allmänt höUo före, att prisen å massan skulle hålla sig uppe åtminstone en 

 tid och att därför prisen å veden skulle komma att stiga ännu mera, varför 

 de under sommaren skyndat sig att för då gällande höga pris tillförsäkra sig 

 så stora kvantiteter som möjligt. 



Allt det sågade virket, med undantag av det \id Porjussågen, sålde styrelsen 

 under sommaren till goda priser. Hela tillverkningen vid Porjus var näm- 

 ligen förbehållen vattenfallsstyrelsen för dess anläggningar vid Harsprånget, 

 varför styrelsen med anledning av arbetenas inställande därstädes har denna 

 tillverkning osåld kvar. 



Styrelsen övergår nu till att redogöra för anledningen till att det icke lyckats 

 styrelsen att under första hälften av innevarande är i någon nämnvärd grad 

 minska utgifterna. 



Linder våren 1920 hade styrelsen träffat avtal med kolköpsföreningarna 

 om leverans av 40,000 — 46,000 läster kol att lastas vid platser norr om 

 Bollnäs mot ett av föreningarna garanterat minimipris i Storvik. En stor 

 de! av kostnaden för tillverkning av dessa kol och nästan hela kostnaden 

 för kolens utforsling ha ingått bland utgifterna för i:sta halvåret. Någon 

 motsvarighet till dessa utgifter finnes icke under föregående år, enär någon 

 kolning då icke kunde äga rum i Norrland. 



(ienom kontrakt med järnvägsstyrelsen har domänstyrelsen åtagit sig att 

 till denna årligen leverera ämnen till 600,000 sliprar — därav 400,000 i 

 Norrbotten och 200,000 till Dalälven — därvid järnvägsstyrelsen förbundit 

 sig att mottaga även allt till sliprar icke användbart timmer, som faller in- 

 om avverkningarna och som icke kan till annan köpare försäljas. Nu hade 

 järnvägsstyrelsen meddelat, att styrelsen för året icke önskade mottaga mera 

 än tillhopa 240,000 stycken timmerklampar i Nedre Norrbotten. Därest det 

 inom avverkningar fallande till sliprar icke användbara timret alltså icke 

 kunde försäljas, måste antalet slipersämnen i förhållande därtill minskas. 

 Beklagligtvis hade ett par skogsförvaltningar missuppfattat de givna föreskrif- 

 terna, så att sammanlagt omkring 130,000 timmer jämte ett parti pappersved 

 och props blevo utdrivna utöver vad som enligt de skriftliga orderna skulle 

 ske. Visserligen skyndade sig styrelsen att genom skrivelser den 2 och 10 

 december 1920 anmoda överjägmästarna i Skellefteå och Nedre Norrbottens 

 distrikt att i första hand söka i möjligaste mån inskränka avverkningarna av 

 det oförsålda virket, men avverkningarna voro dä redange nom kontrakt bort- 

 satta, i följd varav några egentliga inskränkningar i desamma icke kunde 

 göras. Av förenämnda timmerparti kunde omkring 60,000 stycken icke kvar- 

 hållas i vattendragen utan mäste genom lega försågas. Till Dalälven hade 

 järnvägsstyrelsen rekvirerat virke till 125,000 enkelsliprar, varjämte järnvägs- 

 styrelsen där skulle mottaga inom avverkningarna fallande annat timmer. 



I Gällivare socken vindfälldes på kronoparken Lina under sommaren 1920 

 en större mängd timmerträd, vilka för avverkning måste utstämplas. Då 

 därvid även alla rotryckta träd måste utstämplas, kvarstod så obetydligt å 

 hyggestrakterna, att övriga träd, som från skoglig synpunkt samtidigt borde 

 uttagas, icke kunde kvarlämnas utan mäste medtagas. 



I Vettasjoki revir hade skogseld pä sommaren övergått en större trakt, där 

 det brandskadade virket likaledes måste för avverkning utstämplas. Allt detta 

 virke utbjöds till försäljning pä rot utan att finna köpare, varför det blev 

 nödvändigt att utdriva detsamma genom skogsförvaltningens försorg, för att 



