274 X SKOGSPOLITISKA IXLAliG 



då redan hunnit att uppgöras. Föreningens tal om avverkning av under- 

 måligt virke i stora kvantiteter beror däremot på något missförstånd från 

 föreningens sida, enär dylik avverkning icke förekommit. 



I sin skrivelse den 1 5 september har styrelsen visat, att föreningens ut- 

 talade antagande, att styrelsen skulle hava för princip att låta beviljade medel 

 under alla förhållanden komma till användning, oavsett konjunkturläget, var 

 fullständigt obefogat. Xu svarar föreningen, att det råder intet tvivel om 

 att domänstyrelsens förvaltning utmärker sig för en stark sparsamhetssträvan, 

 men att den, av mängt och mycket att döma, inriktat sig oftast på detaljer 

 av mer eller mindre underordnad betydelse. Styrelsen har i sin förutnämnda 

 skrivelse med siflfror visat, att förhållandet mellan utgifter och inkomster 

 sedan år 1901 varit rätt konstant, oaktat utgifterna för avverkning, förädling 

 och transport av virke i procent av hela utgiftssumman stigit så avsevärt. 

 Huru vill föreningen förklara, att ett sådant resultat, som dock måst kräva 

 sparsamhet å just de stora utgiftsposterna, kunnat åstadkommas med att in- 

 rikta sparsamheten på endast detaljer av mer eller mindre underordnad 

 betydelse? 



Föreningen klandrar vidare styrelsen för, att styrelsen, då det blev klart, 

 att de stundande tiderna krävde stark återhållsamhet i utgifterna, icke angrep 

 problemet tillräckligt effektivt, i det att styrelsen i sitt cirkulär den 2 december 



1920 anbefallt nedhällande av arbetsprisen utan att annat än i mindre grad 

 begränsa arbetena likasom att styrelsen i cirkuläret den 3 maj föreskrivit en 

 begränsning i anslagen till vägbyggnader och dikningar med 25 %, vilka ut- 

 gifter kräva en mycket obetydlig del av hela utgiftsbeloppet. Härtill får 

 styrelsen svara, att föreningen icke har beaktat, att styrelsen första dagarna 

 av december, sålunda ungefär samtidigt med nämnda cirkulär den 2 december 

 anmodade överjägmästarna i de tre nordligaste distrikten och sedermera även 

 överjägmästaren i Dalarnas distrikt — d. v. s. de distrikt, inom vilka de 

 utvidgade avverkningarna skulle försiggå — att i möjligaste mån begränsa 

 avverkningarna. Att detta då icke kunde ske i vidare grad på grund av de 

 redan tidigare på hösten uppgjorda avverkningskontrakten, är förut nämnt. 

 Vid tiden för cirkulärskrivelsen den 2 december 1920 hade i förvaltnings- 

 förslagen för år 1921 gjorts så stora beskärningar, som ansågos möjliga, 

 och därför ansågs icke redan då ytterligare inskränkningar i arbetena böra 

 föreskrivas. Och i fråga om avverkningarna för kommande avverkningsår, 

 d. v. s. från och med våren 192 1, behövde då intet ordas därom, eftersom 

 dessa sedermera skulle behandlas vid utsyningsförslagens fastställande, därvid 

 avverkningarna ock i högsta grad begränsades. Det är sant, att kostnaderna 

 för dikningar och vägbyggnader upptaga en ringa procent av domänverkets 

 hela utgiftssumma, men, om kostnaderna för dels avverkningar, som särskilt 

 behandlats, dels avlöningar och utgifter, som icke äro att hänföra till direkta 

 förvaltningsutgifter, fråndragas, så upptaga kostnaderna för dikningar och 

 vägbyggnader en ganska avsevärd del av övriga utgifter. Icke heller har 

 föreningen beaktat styrelsens cirkulär till skogsförvaltningarna den 3 1 mars 



1 92 1 med anmodan att iakttaga sparsamhet inom alla områden för deras 

 verksamhet likasom att aktgiva på, att alla tillfällen till skapande av in- 

 komster utnyttjades. 



För att styrka sitt påstående, att styrelsen i huvud^ak inriktat sin spar- 

 sanihet på småsaker, åberopar föreningen en skrivelse till en jägmästare. 



