296 X FRÄN SKO(;SVÅRDSSTYRELSERNA 



fattning vederbörande skogsvårdsstyrelse bestämmer; så ock länsskogvaktare, dock alt den 

 tjänstgöring, som ålägges länsskogvaktare icke må avse annat arbete, än dylik befattnings- 

 havare är fullt skickad alt ulföra med hänsyn till sina kvalifikationer och den tjänstemanna- 

 ställning han intager 



4) Minimiavlöning. 



Minimiavlöning (inclusive hyresbidrag) ^^kall utgöra för: länsjägmäsiare: 6.500 kronor 

 med tre älderstillägg a 500 kronor efter respektive 3, 6 och 9 års väl vitsordad tjänstgö- 

 ring; biträdande länsjägmästare : 3,500 kronor med tre ålderstillägg ä 200 kronor efter 

 respektive 3, 6 och g års väl vitsordad tjänstgöring; länsskogvaktare: 2,000 kronor med 

 fyra ålilorslillägg a 125 kronor efter respektive 3, 6, 9 och 12 års väl vitsordad tjänst- 

 göring. 



Angående av skogsvårdsstyrelsen i Södermanlands län väckt förslag om åtgärder 

 till skydd för eken; <lom;instyreelsens und. utlåtande den 30 nov. 1921. 



Genom nådig remiss den 4 maj 192 1 anbefalld avgiva förnyat ullätande angående av 

 skogsvärdsstyrelsen i Södermanlands län väckt förslag om åtgärder till ekens skyddande, 

 får domänstyrelsen, med remissaktens återställande i underdånighet anföra följande. 



Såsom domänstyrelsen i sitt underdåniga utlåtande i delta ärende den 23 februari 1921 

 framhållit, torde det ur enbart ekonomisk synpunkt knappast vara motiverat att införa en 

 undantagslagstiftning för ekens skyddande. Om också behovet av ekvirke ej helt och hållet 

 kan fyllas av i vårt land befintliga förråd av detta trädslag, torde del icke erbjuda några 

 svårigheter att genom import därav tillförsäkra inhemska förbrukare erforderliga mängder, 

 vilket också torde kunna ske med ekonomisk fördel. Ekens behov av skydd måste därför 

 anses huvudsakligen föreligga ur naturskyddssynpunkt. 



Professor Hesselman har i sitt yttrande den 20 sistlidna april påpekat, att ekens behov 

 av särskilt skydd är högst väsentligt olika ej blott inom olika landsdelar utan även på olika 

 markslag. Då eken, som domänstyrelsen i förut åberopat utlåtande anfört, numera förekom- 

 mer huvudsakligen i smärre bestånd eller dungar eller gruppvis inblandad i andra skogs- 

 samhällen, skulle professor Hesselmans förslag om sakkunnig undersökning för varje land- 

 skap av viss ek- eller annat ädelt trädslags törekomsts förklarande för »ekyddsskog» med- 

 föra ett synnerligen omfattande och tidskrävande förfaringssätt, som i praktiken bleve ytterst 

 svårt att tillämpa. 



Den av Hesselman åberopade 9 § av 191 1 års skogslagstiftningskommittés förslag till 

 lag angående vård av enskildes skogar, vilken paragraf skulle motsvara skyddsskogslagen 

 av den 24 juli 1903 i utvidgat skick, avser utslutaiide att bevara sådana skogar, där på 

 grund av naiurförhällanden av olika slag en oförsiktig avverkning anses kunna försvåra eller 

 omöjliggöra återväxt av skog över huvud laget. Begreppet skydsskog har däri givetvis en 

 annan innebörd än vad därmed skulle avses, om lagligt skydd skulL' lämnas vissa trädslag 

 mot avverkning i allmänhet. Det synes olämpligt att under nyssnämnt lagrum förena tvenne 

 principiellt åtskilda ändamål. 



Domänstyrelsen anser för sin del att professor Hesselmans förslag till ekens skyddande 

 skulle medföra betydande svårigheter och ur rent skoglig och ekonomisk synpunkt knappast 

 vara berättigat. Reliktförekomster av ädla lövträd i Norrland och annorstädes torde i de 

 flesta fall kunna bevaras genom lag om naturminnesmärkens fredande. 



Domänstyrelsen håller fortfarande före att en, särskilt genom skogsvårdsstyrelsema lämp- 

 ligt bedriven upplysningsverksamhet rörande ekens och andra ädla lövträds uppdragande på 

 härför lämpliga lokaler samt värdande, bör lämna fraingångsrikt resultat. Styrelsen anser 

 sig finna stöd för denna uppfattning i det ökade intresse i allmänhet för skogarnas rätta 

 skötsel, som skogsvårdsstyrelserna i olika delar av landet under deras gångna verksamhet 

 ansett sig ha kunnat konstalera. 



