D. 



'a jeg sommeren 191 1 opholdt mig i trakterne ved Tessevand i 

 Lom, hvis interessante flora jeg for en del kjendte fra tidligere besøg, 

 foretog jeg endel undersøgelser af de i den subalpine og tildels i den 

 alpine region forekommende plantesamfund. 



Da jeg selv ikke er mos- eller lavkjender, vil undersøgelsen for disse 

 planters vedkommende blive noget ufuldstændig. For de dominerende 

 arters vedkommende vil den dog vistnok være tilstrækkelig. 



De angjældende moser er bestemt af dr. Bryhn og laverne af cand. 

 real. Bernt Lynge. Min bestemmelse af karplanterne er revideret af kon- 

 servator Ove Dahl. For denne velvillige hjælp bedes de nævnte herrer 

 modtage min hjerteligste tak. 



Tessevand ligger i den øverste del af fururegionen, 918 m. o. h. 

 Kommer man nede fra Lomsbygden og har naaet veiens høiestliggende 

 del, ser vandet herfra ud som et fjeldvand med træløse bredder. Først 

 ved nøiere eftersyn opdager man skogen paa vandets østside, medens nord- 

 og vestsiden er skogbare. En stor græsslette, gjennem hvilken elven Ilva 

 strømmer, strækker sig ned til den nordvestlige bred. Fra den vestlige 

 bred hæver det steile Heggeberg sig (1520 meter høit) i næsten hele 

 vandets længde. Dette ijeld ligger paa randen af det plataa, fra hvilket 

 Jotunheimens nordøstlige parti, Kvitingskjølen, hæver sine sneklædte toppe 

 (2127 m.). Fjeldene paa østsiden af vandet har m.ere afrundede former, og 

 skogen strækker sig langt opover fjeldsiderne. Fjeldrækken skraaner her 

 i nord ned til Tesseelven for at fortsætte sig paa den anden side af denne 

 i en lav, skogklædt aas. I syd veksler store myrer og skogklædte høider 

 til indunder Fuglhø og \'eotjeld, og bagenfor det sidste sees endelig Sjo- 

 dalens fjeldtoppe som en spidstakket række. Det er et landskab, som lover 

 rig afveksling i flora og vegetation. 



Ved det første eftersyn bliver man kanske skuffet. Vegetationen ser lav 

 og fortrykt ud. Der er ingen frodige birkelier med høi bundvegetation 



