4 HANNA RESVOLL-HOLMSEN. M.-N. Kl. 



eller tætte vidjekrat med deres farverige urter mellem buskene, saaledes 

 som vi finder i trakter, hvor fjeldsiderne har jevn skraaning med rigelig 

 fugtighed. Egnen ved Tessevand er derimod meget mere præget af tørhed. 

 Dette kan tildels skyldes omgivelsernes høideforhold og konfiguration. Fjel- 

 dene paa østsiden af vandet er saaledes lave og naar ikke op i sneregionen; 

 naar vintersneen er borttøet, bliver der sommeren igjennem intet sneforraad 

 til dannelse af jevn fugtighed paa fjeldsiderne. Vestsidens fjelde strækker 

 sig vistnok for en del langt op i den evige sne, saaledes som tilfældet er 

 med Kvitingskjølens toppe. Men smeltevandets afløb fra disse falder væsentlig 

 paa andre sider af plataaet, i Smaadøla og Vulu elv. Mod Tessevand samler 

 smeltevandet sig saagodtsom udelukkende i Ilva elv. 



Vegetationens tørhedspræg maa vel tildels ogsaa skyldes de klimatiske 

 forhold. Liggende lige i øst for fjeldkjæden har trakten liden nedbør, og 

 den er desuden herjet af næsten stadige vinde fra nord. Endelig bidrager 

 vel ogsaa jordbunden sit til at give vegetationen det særegne præg. Der er 

 nemlig i disse egne temmelig meget løsmateriale af sand og grus. 



Bliver man skuffet over det lave, fattige vegetationsdække, bliver man til 

 gjengjæld glædelig overrasket, naar man ser nærmere paa dets sammen- 

 sætning. Man finder her mange høitjeldsplanter, der ellers er temmelig 

 sjeldne, som en noksaa almindelig bestanddel af vegetationen. Dette er 

 f. eks. tilfældet med Elyiia Bcllardii, Carex capitata og microgiocliiii, Juncus 

 arcticits, Cliciniacorcliis alpiniis, Alsinc venia, Sagiiia intermedia, Draba 

 fladiiizeiisis, Raiiiiiiculiis hyprrborrits, Scd/nii villosmn, Oxyfropis lapponica, 

 Gentiaua teiiclla o. fl. Diapensia lapponica og Meland riuni apetaluni kan 

 ogsaa nævnes; dog er disse, iallefald den sidste, sjeldne saa lavt nede som 

 i Tessevands nivaa. Af arter, som hører til vor høifjeldsfloras store sjelden- 

 heder, findes her Rhododendron lappoincuni, Saxifraga Jüeraciifolia og 

 Draba nivalis. De 2 sidste er dog sjeldne i fururegionen. Alle de nævnte 

 arter gaar saa langt ned som til Tessevands nivaa eller til steder, som 

 ligger faa meter høiere ; mange gaar ogsaa lavere ned. 



At alpine planter gaar ned i lavere regioner, er temmelig almindelig i 

 disse trakter. A. Blytt skriver saaledes herom (Nyt Mag. f. Naturv. Bd. 21 

 s. 296): »Hine ved høie Fjelde og Bræer beskyttede Fjelde og Fjelddale 

 have derimod et kontinentalt Klima med en hurtigere Overgang fra Vinter 

 til Sommer. 1 disse Egne vokse, selv i Landets sydlige Dele, Fjeldplanterne 

 ofte langt nede i Dalene og udholde der en drivende Sommer\arme. I 

 Vaage og Lom findes mange af dem endog i Kornbeltet (12—1500' o. H.); 

 ja enkelte have endog her sin største Udbredelse i Dalene, og det er i det 

 Hele taget mærkeligt, at mange Fjeldplanter optræde hyppigere i de lavere 



