HANNA RESVOLL-HOLMSEN. M.-N. Kl. 



Skoge. 



Paa nordsiden af Tessevand dannes skoggrænsen paa enkelte und- 

 tagelser ' nær af furu, Piuus silvestris, i alle de observerede tilfælde som 

 f. loppouica Fr. 



Skoggrænsen paa dette sted er afbildet paa pi. 1 fig. i. I forgrunden 

 tilhøire sees nogle trær fra randen af en lang, skogklædt aas. Skogen 

 fortsætter sig herfra helt ned til Vaagevand. 



Paa den anden side af myren i billedets forgrund sees ogsaa lidt 

 skog ; denne vokser paa en flad, bred sandryg. At denne tidligere har 

 været tættere bevokset, viser talrige stubber og rødder. En endnu mindre 

 furuskogrest, som ikke er blevet med paa planchen, findes ved foden af det 

 bratte Heggeberg. 



Ovenfor den sidstnævnte skogrest findes der endel birk, men i saa 

 lidet antal og saa spredtvoksende, at man her ikke kan tale om et virkeligt 

 birkebelte. De 2 førstnævnte steder ligger i ca. 940 meters høide o. h. 

 og skogresten under Heggeberget i ca. 970 meters høide. De øverste 

 birke i Heggeberget saaes i ca. 1070 meters høide.- — Vestsiden af Tesse- 

 vand er som før nævnt skogbar. Ældre folk fortalte, at der tidligere 

 vokste tæt skog paa denne side af vandet. Paa østsiden af Tessevand 

 strækker skogen sig som før nævnt et godt stykke opover tjeldsiderne. 

 I den laveste del bestaar den enten bare af furu eller af denne og birken, 

 Betula puhesceiis. Skoggrænsen dannes hei" af birken. Paa Lille Vasfjeld 

 maaltes endel trægrænser. De øverste furuer saaes paa den vestlige 

 skraaning i ca. 1040 meters høide o. h., paa den østlige i ca. loio meters 

 høide. De øv^erste birke saaes paa den vestlige skraaning i ca. 11 50 meters 

 høide, paa den østlige i ca. 11 10 meters høide. 



Furu og birk gaar saaledes høit op paa denne side af vandet. 

 Interessant vilde det have været at have havt maalinger fra andre af vandets 

 omgivelser, fra Troldhø og Fuglhø ; men da jeg kun havde et barometer 

 tillaans et par dage, lod dette sig ikke gjøre. Det synes, som om træ- 

 grænserne ligger høit. Norman har i sin -Beretning om en botanisk Reise 

 i Gudbrandsdalen« endel høideangivelser. Han sætter saaledes korngrænsen 

 i Lom og Bæverdalen til omtrent 1600 — 1650 fod, furugrænsen til ca. 2640 

 fod (829 m.) (angivet efter en ældre maaling i Lom), birkegrænsen i det 

 vestligere beliggende Skjaak (efter lektor Langberg) til 3150 fod (989 m.). 

 Men disse grænser maa \ære altfor lavt sat. Dette kan sees av karterne. 



^ Klepdalen, hvor birken danner skoggrænsen. 



- De fleste høideangivelser er maalt med aneroidbarometer og beregnet efter rektangel- 

 kartets ansfivelse at" Tessevands holde. 



