ØRJAN OLSEN. M.-N. Kl. 



Allerede Aristoteles omtaler arrhenoide høns og beretter, at deres 

 generationsorganer var abnormale. Han forklarer arrhenoidien paa fol- 

 gende maade: naar en bone beseirer en hane, begynder den at kro sig 

 og gale, tager ledelsen over flokken og forsøger at »træde : andre hons. 

 Dette vil saa føre til, at den efterhaanden antager hanens udseende. — Livius 

 omtaler som et ondt varsel om Hannibals komme, at høns har forvandlet 

 sig til haner og omvendt. Enkelte af middelalderens forfattere beretter om 

 haner, som har lagt æg. Disse »basiliskæg< , som de kaldtes, blev altid 

 hurtigst muligt tilintetgjorte, da man frygtede for, at de indeholdt spiren 

 til uhyrer, som kunde bringe fordærv over menneskeheden, hvis de blev 

 udklækket. Arrhenoidie og thelyidie vidste man ikke at forklare anderledes 

 end ved trolddom. Først fra 1750 og udover beg3'ndte man at se mere 

 uhildet paa sagen, og der foreligger fra den tid talrige videnskabelige med- 

 delelser over arrhenoidie, tildels med korte anatomiske data. 



Geoffroy St. Hilaire dissekerede overfladisk nogle arrhenoide fasan- 

 hunner og fandt dem sterile. Han mente, at steriliteten altid indtraf for 

 eller samtidig med arrhenoidien, som han søger at forklare paa følgende 

 maade: Det materiale, som hannen sparer ved ikke at lægge æg, gaar til 

 opbygning af dens sekundære kjønskarakterer; hunnens fjær er blegere 

 farvet, fordi dens generationsorganer tager væk saa meget arterielt blod. 

 Naar nu en hun bliver steril, kan det overflødige næringsmateriale be- 

 nyttes paa samme maade som hos hannen. 



Til en lignende forklaring kom Bogdanow i 1868 uden at kjende til 

 Geoffroy St. Hilaires arbeide. Han giver ogsaa en forklaring for thelyidie. 

 De hanlige generationsorganer skulde bl. a. virke til at fordele de over- 

 flødige næringsstofife i legemet og give nerves3'Stemet mere energi. Naar 

 de ødelægges, gaar denne energi tabt, hvorfor ogsaa de sekundære kjons- 

 organer reduceres. 



Den første, som foretog en indgaaende anatomisk undersøgelse af 

 arrhenoide fugle, var Tichomirow (Moskwa 1888). Han undersøgte 4 høns 

 og en and. De havde alle reducerede ovarier; derimod var den bagerste 

 del af vasa deferentia tydelig udviklet. Paa grundlag heraf antager 

 Tichomirow, at arrhenoidie altid skyldes hermafroditisme. Alle dyr har 

 fra først af været hermafroditer, og enhver han eller hun har-latente, men 

 undertrykte karakterer af det andet kjøn i sig. De samme aarsager, som 

 fremkalder det ene kjøn, undertrykker det andet; naar det ene kjøn svækkes, 

 tager det andet ledelsen. Disse anlæg til det modsatte kjøn taber med 

 tiden sin levedygtighed, er svagere hos ældre dyr. 



I 1889 udgav Brandt et udførligt arbeide over arrhenoidie og thelyidie, 

 som han definerer paa følgende maade: »Die Arrhenoidie lässt sich de- 



