I9I2. No. 2T. OM ARRHENOlDIt: OG THELYIDIE. 



finiren als Resultat einer Differenzirung äuszerer Merkmale beim Weibchen 

 solcher Arten, bei welchen letzteres normaliter hinter dem Männchen 

 zurückbleibt.« »Die Thelyidie ist das Resultat einer Difterenzirungshemmung 

 derjenigen äuszeren Merkmale, welche das normale Männchen der gegebenen 

 Art vor dem normalen Weibchen voraus hat. Die Thelyidie fällt mit dem 

 indifferenten, infantilen Typus zusammen und ist, mutatis mutandis, genauer 

 als Paedidie zu bezeichnen.« Brandt undersøgte 8 arrhenoide fugle: en 

 rødkjælke, 3 hens, 3 aarhøns og en røi. De var alle sterile. Han giver 

 et uddrag af tidligere litteratur over arrhenoidie og sammenfatter resultaterne 

 af denne og sine egne undersøgelser. Hans hovedsagelige resultater er, 

 at arrhenoidie og thelyidie hos fugle med svagt udviklede sekundære kjøns- 

 karakterer kan ansees som normalt forekommende fænomener, og at de 

 undertiden kan optræde uafhængig af en forandret beskaffenhed af generations- 

 organerne, som udtryk for en selvstændig variabilitet af 3-dre karakterer. 

 Men som oftest optræder de som symptom paa en abnorm beskaffenhed 

 af generationsorganerne og da enten »medfødt« ved hermafroditisme og 

 lignende misdannelser, eller erhvervet ved tab af eller skade i de indre 

 kjønsdele, hyppigst da ved degeneration af ovariet eller obliteration af 

 Ovidukten som følge af alderdomssterilitet. 



Med »arrhenoidia aberrans atavistica« mener Brandt det fænomen, 

 at der undertiden ved arrhenoidie og thelyidie optræder karakterer, som 

 antages at have tilhørt vedkommende d3Teart i tidligere tider. Herhen 

 hører (efter Henke) den hos arrhenoide og thelyide tetraonider ofte fore- 

 kommende hvide strubeflæk og de hvide skaftsstreger paa undersiden. 

 Stribning i fjærdragten gjenfindes jo hos ungerne af vore skovhøns og 

 den hvide strube hos andre hønsefugle, f. eks.Tetraogallusarterne. Arrhenoidie 

 og thelyidie optræder i alle aldere og kan (ifølge et par ældre forfattere) 

 ogsaa være forbigaaende. 



Efter Brandt har, mig bekjendt, ingen udgivet noget arbeide om 

 arrhenoidie og thelyidie hos fugle, hvor disse fænomener ikke var kunstig 

 frembragt. 



Derimod har Rörig drevet aarelange, omfattende undersøgelser over 

 afhængighedsforholdet mellem generationsorganerne og gevirdannelsen hos 

 hjorte. I flere afhandlinger har han offentliggjort resultaterne af sine 

 undersøgelser, hvoraf følgende hidsættes: 



Hunner, der er S3'ge i generationsorganerne eller sterile som følge af 

 alderdom, kan faa horn. Ægte hermafroditer faar reducerede gevirer, der 

 er abnorme og hverken feies eller fældes, og hvis størrelse er proportional 

 med de forhaandenværende han-elementer i generationsorganerne. Pseudo- 

 hermafroditer har meget forskjellige gevirer, fra normale til meget smaa 



