1 91 2. Xo. 21. OM ARRHEXOIDIE OG THELYIDIE. 



Og de ydre genitalia hos begge kjon reduceres ved kastration, og at hunnen 

 kan antage hannens sekundære kjønskarakterer, medens hannen derimod 

 ikke anlægger hunnens. Fænomenerne er altsaa i hovedsagen de samme 

 som ved arrhenoidie og thelyidie, der i en udpræget grad kan fremkaldes 

 ved kastration. 



ill. Om hermafroditisme og de ved denne optrædende forandringer 

 i de sekundære kjønskarakterer. 



En til den moderne opfatning af hermafroditismen svarende inddeling 

 af dens forskjelliges former er følgende, som er opstillet af Stephan 1901: 



I autogamus (selvbefrugtning) 

 Hermaphroditismus etifectivus | reciprocus (gjensidig befrugtning) 



i successivus (proterandrie, protogynie) 

 [ foecundus (det ene kjon udviklet til 



— =>— potentialis j funktionsdygtighed) 



( sterilis 



[ glandularis 



— » — rudimentarius j tubularis 



I externus 



Af disse former er kun hermaphoditismus potentialis (der almindelig 

 betegnes som ægte hermafroditisme) og rudimentarius (pseudohermafroditisme) 

 repræsenteret hos de høiere vertebrater. 



Den ægte hermafroditisme, hvor ovarier og testikler findes hos 

 samme individ eller elementer fra begge forenet i samme kjertel, forekommer 

 yderst sjelden hos høiere vertebrater, og endnu sjeldnere er de tilfælde, 

 i hvilke det ene af kjønnene er funktionsd3'gtigt. Enkelte af de mere 

 bekjendte tilfælde skal nævnes her. 



\'. LA Walette St. George fandt i en vandsalamander ( Triton tacniatus) 

 saavel testikler som store, gulfarvede ovarier. Dyret var af hanlig habitus 

 med ryg- og halekam. I vas deferens, som førte bagover til kloaken, var 

 der fuldt af spermatozoer. Derimod fandtes der trods ovariets nærvær 

 ingen Ovidukt. 



Weber (1890) beskrev en bogfink [Friiigilla coclchs), som paa høire 

 side havde en normalt udseende testikel, paa venstre side et ovarium. 

 Dette var det første sikre eksempel paa ægte hermafroditisme hos fugle, 

 saa tilfældet var i og for sig meget interessant, men bes3'nderligere var 

 det, at fuglen ogsaa i det ydre paa høire side næsten fuldstændig lignede 

 en han og paa venstre side en hun. Medianlinjen skilte farvekaraktererne 

 paa begge sider skarpt fra hinanden. Paa grundlag af sin bogfink antager 

 Weber, at kjonsstoftene ved nerveindflydelse virker paa ledningsbanerne 



