lO 



ØRJAN OLSEN. M.-N. Kl. 



af HoRTELOUP. Hun havde et 7 cm, langt penisartet membrum med 

 præputium, dog var glans ikke perforeret; ved membrums rod var der 

 en trang, vulvalignende spalte. Menses var indtraadt ved 8-aars alderen. 

 Hun havde tilbøielighed til det maskuline kjøn. Som voksen havde hun 

 noget skjæg, anlagde en smuk knebelsbart og saa ud som en ung mand. 

 Ved 65-aars alderen blev hun indlagt paa Horteloups hospitalsservice, og 

 hun havde da langt skjæg og var skaldet som en olding. Efter at hun 

 var død, konstaterede Bécl.ards diagnose, at hun var kvinde med atresi 

 af vagina og sekundært udviklede maskuline kjønskarakterer. De indre 

 feminine genitalia fandtes. 



Fibiger foreslsar betegnelsen pseudarrhen ie for feminine pseudo- 

 hermafroditismer med sterkt udpræget ydre mandlig typus, idet han var 

 opmerksom paa ligheden mellem disse tilfælde og arrhenoidie i sin al- 

 mindelighed. 



Resultatet af studiet over hermafroditismen er altsaa i hovedsagen føl- 

 gende: Ved ægte hermafroditisme, hvor baade testikler og ovarier 

 er tilstede eller elementer fra begge er forenet i samme kjertel, viser ogsaa 

 de øvrige generationsorganer, de sekundære og psykiske kjonskarakterer 

 en blanding af begge kjøns karakterer. Den »bedst udviklede« kjønskjertel 

 vil som regel i tilsvarende grad forsterke de homologe kjønskarakterer i 

 det ydre. Ved pseudo hermafroditisme har man derimod kun én 

 slags kjønskjertler, testikler eller ovarier, medens de øvrige generationsor- 

 ganer, sekundære og psykiske kjønskarakterer besidder bisexuelle eller endog 

 fortrinsvis heterologe karakterer. Specielt er dette tilfælde ved de feminine 

 pseudohermafroditismer, medens de maskuline hovedsagelig karakteriseres 

 ved reduktionen af de homologe karakterer, hvorved det feminine udseende 

 fremkommer. Dette minder om forholdene ved arrhenoidie og thelyidie 

 samt kastration. 



1\'. Om transplantation af kjønskjertler samt injektion af kjøns- 



kjertel-ekstrakt og virkninger heraf paa ledningsveiene, genitalia 



externa og de sekundære kjønskarakterer. 



Den første, som forsøgte transplantation af testikler, var Berthold (1849). 

 Han kastrerede 6 haner. Hos to af dem fjernede han begge testikler og 

 fandt, at deres sekundære kjønskarakterer svandt væk. Hos de 4 andre 

 lod han én testikel blive liggende løs tilbage i bughulen, saaledes at to af 

 dem beholdt en af sine egne testikler, medens de to sidste gjensidig byttede 

 testikler. Disse 4 sidste forholdt sig som ukastrerede; men da han fjernede 

 testiklen fra en af dem, tabte den hanekarakteren, og dens hudlapper, som 



