1 6 ØRJAN OLSEN. M.-N. Kl. 



midler, ved hvilke de hanlige sekundære kjønskarakterer kan fremkaldes? 

 Og hvad er det, som i de forskjellige ovennævnte tilfælde betinger deres 

 udvikling? Til løsningen af disse sporgsmaal er det, jeg særlig haaber at 

 kunne bidrage ved nærværende arbeide. 



Egne undersøgelser og resultater. 



Før jeg gaar over til beskrivelsen af det foreliggende materiale, skal 

 jeg forudskikke nogle bemerkninger med hensyn til arbeidets plan. Som 

 i indledningen nævnt, er nærværende store samling af aberrante tetrao- 

 nider, vistnok den største eksisterende i sit slags, gjennem en lang aar- 

 række indsamlet af prof. Collett og de tilhørende bækkenpartier med 

 generationsorganerne opbevaret paa spiritus. Den største del af materialet 

 er erhvervet i frossen tilstand, hvilket i forbindelse med den lange hen- 

 liggen paa spiritus gjør det indlysende, at det ikke egner sig for mikro- 

 skopiske undersøgelser. 



Jeg har derfor i de fleste tilfælde maattet nøie mig med en morfologisk 

 undersøgelse under svag forstørrelse og kun i enkelte tvilsomme tilfælde 

 taget mikroskopet tilhjælp. Det har vist sig, at denne arbeidsmetode har 

 kunnet give tilstrækkelig sikre resultater til at danne grundlag for generelle 

 slutninger. For kjønskjertlernes vedkommende har de stedfundne foran- 

 dringer i de aller fleste tilfælde været saa indgribende og ioinefaldende, 

 at en mikroskopisk analyse ikke har været paakrævet til afgjorelse af 

 hovedspørgsmaalet, nemlig om de var funktionsdygtige eller ikke. Til af- 

 gjørelse af dette spørgsmaal har jo ogsaa ledningsveienes udseende været 

 en god ledetraad. 



I forbindelse med reduktion af ovariet har i alle tilfælde vist sig kon- 

 stante ændringer i epoophoron, som har vist sig abnormt forstørret, under- 

 tiden endog større end epididymis hos en normal han paa samme aarstid. 

 Ogsaa her har den makroskopiske undersøgelse været paalidelig nok, da 

 epoophoron foruden at staa i direkte forbindelse med vvolffske gange 

 i omtrent alle tilfælde har været saa vel afgrænset udadtil,- at en forveks- 

 ling med andre organer har været udelukket. Som bekjendt er epididymis 

 og epoophoron homologe organer, idet de begge stammer fra urnyren. 

 Epoophoron er egentlig kun en i sin udvikling hemmet epididymis. \'ed 

 udprægede feminine pseudohermafroditismer antager ikke alene epoophoron 

 bitestiklens karakter, men endog de andre fra urn3'ren stammende testikel- 

 elementer, rete testis og vasa efferentia testis, findes untertiden anlagt 



