24 ØRJAN OLSEN. M.-N. Kl. 



fint fordelte brune pigmentkorn, der er ordnet saadan, at enkelte „gange" paa peritoneum 

 er pigmentfri. Ved mikroskopisk undersøgelse af høire testikel viste den mørke farve sig at 

 hidrøre fra en mængde, overordentlig smaa og tætliggende pigmentkorn, som kun havde 

 afleiret sig i det interstitielle testikelvæv eller mellemsubstansen, medens tubuli seminiferi var 

 pigmentfri. Tubuli seminiferi selv var abnorrrit bygget, idet de manglede synligt lumen og 

 s^'ntes helt igjennem at bestaa af en finkornig, grynet substans, som desværre paa grund af 

 materialets beskaffenhed ikke lod sig studere nærmere. Epididymis er liden og sammen- 

 falden; dens kanaler er for de flestes vedkommende sammenklemte, saa de paa snittet ser 

 ud som langsgaaende spalter, der er mere eller mindre fyldt af forskjellig formet detritus. 

 Vasa deferentia ser ogsaa sammenfaldne og svage ud. Fuglen er saaledes steril og har 

 sandsynligvis altid været det. 



Binyren paa venstre side, som ligger næsten helt blottet, er meget bred og affladet, 

 idet den neppe paa noget sted naar over i' •_> mm. i tykkelse. Hoire binj^re er liden og 

 indfalden. 



Fjærdragten skilier sig fra hannens sommerdragt ved saagodtsom at mangle den 

 blaasorte farve paa de sedvanlige steder: hals, isse, bryst og overgump. Oversiden er 

 lidt lysere og grovere brunvatret end hos aim. sommerdragt, hovedet og halsen mørkere 

 (bortseet fra mangelen af de blaasorte fjærkanter) og mere finspraglet brune. Forbrystets, 

 kropssidernes og en del af mavens fjær har indad brune tverbaand og pletter. Paa under- 

 siden sees hvide skaftstreger, som er faatalligst nær medianlinjen. Struben er svagt hvid- 

 agtig. Halen er ganske kort og viser kun antydning til kloftning. Nebbet er lidet, benene 

 og kløerne ligesaa smaa og svage, ligesom hele dyret er en dvergform, der er hemmet i sin 

 vekst og knapt nok har naaet hunnens størrelse. Udviklingen af handragten er ikke længere 

 fremskreden end hos hermafroditen fra Levanger (nr. 6) og ligger altsaa mellem 2. og 3. 

 stadium, dog uden egentlig lighed med de arrhenoide hunners dragter. 



Nr. 9. Aarhane med reducerede testikler og thel3Md fjærdragt. (Gud- 

 brandsdalen, '^/jo 1902). 



Testiklerne er fladtrykte^ sammenfaldne, af et sygeligt udseende og skarpt afsat 

 fra epididymis-partiet med vas deferens. Høire testikel er 6 mm. lang og vel 2 mm. bred 

 og er med næsten hele indsiden fastvokset til vena cava. Den er, med undtagelse af den 

 forreste ende, blaasort farvet ; denne farve stammer fra testikelparenchymet ; paa dens peri- 

 toneum er kun nogle meget smaa, utydelig begrænsede, brunsorte pigmentkorn. Venstre 

 testikel er kun i sin bagerste halvdel fastvokset til vena cava, medens den fortil ligger halv- 

 veis indleiret i binyren. Den er 6V2 mm. lang, henimod 3 mm. bred og mangler pigment. 



Epididymis er paa begge sider lidet fremtrædende, ligesaa vasa deferentia^ som 

 er meget flade og sammenfaldne og mangler vindinger. De er nærmest bitestiklen henimod 

 I mm. brede og har forøvrigt i sit øverste afsnit omtrent samme dimensioner som hos herma- 

 froditen fra Stenkjær (nr. 7), men svinder fra midterste nyrelap bagover ind til at blive saa 

 tynde, at de kun vanskelig kan sees uden lupe. 



Binyrerne er forholdsvis store paa begge sider. 



Fjærdragten adskiller sig fra den normale høstdragt ved følgende: Den brune 

 vatring paa oversiden er lysere og de blaasorte fjærbremme paa halsen, forbrystet, bag- 

 ryggen og overgumpen svagere udviklet end sedvanlig. Fra halsens sider opover til skul- 

 drene gaar der paa hver side et baand af brunsorte fjær med brede lysebrune tverbaand 

 (sml. nr. 6). Nogle Qær af samme udseende findes ogsaa paa forbrystet, blandt de inderste 

 øvre vingedækfjær og paa en flæk paa maven, hvor de har saa brede hvide randbremme, 

 at disse næsten skjuler den underliggende farve. De fleste fjær paa brystet og delvis paa 

 maven viser spor af samme fine brunpudring som paa kropssiderne og har dertil brede 

 hvide skaftstreger og hvidfarvede partier forøvrigt, særlig i den indre del. Paa struben og 

 undersiden af halsen er ogsaa en del hvide fjær. Vingedækfjærene har i den ydre rand en 

 bred, hvid brem. Halen er lyreformig. Endel af de ovenfor nævnte afvigelser tør vel 

 ansees som farvevariationer, kanske indirekte fremkaldt paa grund af de syge generations- 

 organer. Med hensyn til udviklingen af de hanlige karakterer maatte fuglen nærmest komme 

 til at staa mellem 3. og 4. stadium. Eksemplaret er en ungfugl. 



